237 

 Cizopasníci člověčí. 



Od Dra. Karla Spotta. 

 (Dokončení.) 



Z druhé třídy červovitých cizopasniků, totiž ploskovitých (Platyelmia, Platt- 

 wiirmer), priživuje se u člověka čtvero tasemicovitých (Taenida) a devatero druhů mo- 

 tolic (Trematoda). 



Taseinicovilí (Taenida, Bandwurmer) jsou Wísty, které největší délky do- 

 sahují. Složeny jsou ze samých čtverhranných splesklých článků, které na zadním konci, 

 jsouce lam největší, čas od času se odtrhují, u hlavy ale zase nově povstalými ma- 

 linkými se nahrazují. Každý takový nejzadnější článek (prolofflottis) chová v sobě 

 nesmírné množství nejdrobnějších vajíček, « jest obojího pohlaví. Nervy prý od uzlo- 

 vitého, v krku položeného kroužku ve dvou větvích podél těla vybíhají. Cévy krevní 

 jdou skrz celou délku těla, po každém kraji jedna a prostředkem dvě, které mezi se- 

 bou menšími cévy spojeny jsou. Co zažívací ústroje považují se dvě po kraji položené 

 roury, které příčními rourami spojeny jsou. 



Na obyčejně tenounké přední uzlovilě zakončené částce nachází se hlava, na níž 

 nalézá se u prostřed tak zvaný rypáček (rostellum) jamkami příssavními, někdy i há- 

 čky kolkolem ozbrojený. 



Nejznamenitějšími se v nejnovější době tasemice staly tím, že nad vší pochybnost 

 nižší stupeň jich vyvinutí dříve co zvláštní soustavní čeleď měchýřnatých červů (Cyslica) 

 považován byl. Že tomu tak, potvrzují schválně v tom ohledu konané zkoušky. Jme- 

 novitě Dr. Kiichenmeister '^) krmil kofata uhrem krysím (Cisticercus fasciolaris), je- 

 hožto tvar hlavy, háčků a jamek příssavních k oněm tasemice tlustošijné (Taenia cras- 

 sicolis) v kočkách žijící zcela jest podoben, a za tou příčinou též k té domněnce vedl, 

 že snad obě jsou jen rozdílný stupeň vyvinutí jednoho a toho samého druhu. Vý- 

 sledek zkoušek těchto byl, že uher ve střevech zadní částku měchýřovitou odtržením 

 ztratí, a článků růstem od hlavy přibývá tolik , že se uher krysí beze ,všeho možného 

 pochybení v tasemici llustošijnou promění. 



To, co se nyní zkouškami vypátralo, tvrdil již Fabricius "). Podobné zkoušky 

 dělal též Siebold se štěňaty, jež krmil uhrem zaječím a králičím cCisticercus pisiformis), 

 z něhož za osm neděl zcela vyvinutou Taenia serrata dochoval, která co ve stavěčích 

 psech žijící již dávno známa byla. 



Přislupmež nyní k těm čtvero druhům tasemic, které v člověku přebývají. 



Taenia solium (tasemice dlouhočlenná, langgliedriger Bandwurm, obraz 7,) 

 má na tenounkém svém konci hlavu malou (Obr. 7.). 



zakulalělou; holém tak zvaného rypáčku (ro- /^^^^^^^^^^^Sj^n /<^|¥*r^ 

 stellum) 22 — 28 háčků (které ale někdy sem í/^^^^áSSl ^^^ "^^^^ 

 tam vypadlé jsou) ve dvou řadách, a čtyry mmI1/3S1^% H |-^^ 

 kulaté příssavné jamky (Ventousen , Saug- ^■a'^^^^ W^'^ «« 



nápfe), jimiž se do steny střev zarývá. Na ^J^Sl^^^^^P \S^^ ^^^^0^^ 

 těchto místech poseta jest drobounkými čer- ^'°^,ff,í'-^\*-'°^'^'~^^ 

 nými zrnky, a proto se také již svobodným okem oněeh pět začernalých míst pozo- 



") Prager medizinlsche Vierleljahresschrift 1852. B. I p. 106. Ueber Fiiiuen und Bandnurnier 



v. Dr. Kúchenmeister. 

 ") Natnrgeschlchte der Eingeweidewurmer von Golze. Leipzig 1787. p. 203. 



