238 



ruje, totiž : střední hákovilý kruh a postranné čtyry příssavné jamky. Čím starší tae- 

 nia solium jest, tím více černých takových zrnek se na její hlavě spatřuje. Krk, asi 

 půl palce dlouhý, tenounký, přechází v tělo článkovilé, splesklé, v šířce znenáhla při- 

 bývající a někdy až ku 50 loktům dlouhé. Články jednotlivé jdou více do délky nežli 

 do šířky, nejzadnějších článků šířka obnáší 3'" až k 6'" při tlouštce '/j'" až 1'". Na 

 krku a na hořejších článcích spatřují se roztroušená bělavá zrnka vápnitá. Kůže žlu- 

 tavě bílá složena jest z pokožky a pak z podélných a příčních vláken svalovitých. Cévy 

 krevní se pozorovaly (Kiichenmeister) kolem příssavných jamek, a s nimi spojené člyry 

 větve, které po stranách a prostředkem těla běží. Nervy a ústroje zažívací s jistotou 

 ještě vyskoumány nejsou. Ústroje rozplozovací jsou ale zevrubně známy. Jen poslední 

 články (toliž asi šestislé) chovají v sobě ústroje úplně vyvinuté obojpohlavní. U pro- 

 střed kraje každého článku střídavě bud v právo nebo v levo nachází se bradavičnatý 

 výrůstek, na kterém se otvory plodních částek vyskytují, a sice ; co špička vyčnívající 

 horem ohnutý úd mužský, který ve zvláštním pouzdru leží, do něhož se vtáhnouti mů- 

 že, a který k cévám semenním, krátkým, jen až do prostřed článku běžícím , vede. 

 Pod oudem mužským se nachází otvor vatně (vagina) , která šikmo dolů vybíhá, a tam 

 s matečnikem (uterus) u prostřed článku kolmo postaveným se spojuje. Od matečníku 

 vybíhá po stranách asi 9 větevnatých vaječníKů. Takové, vajíčky v nesmírném počtu napl- 

 něné články , protoglottidy zvané , oddělují se čas po čase a vycházejí zadkem. Tím 

 se rozsívání vajíček na venek stává. Některá vajíčka ale již v těle lidském se vytrousí, 

 což se někdy i puknutím protoglottidy v střevě děje ; často ale vajíčka pro svou drob- 

 nost náhodně z venku do těla pokrmem neb nápojem se dostávají. 



Z těchto vajíček zahnědlých, kulatých, v průměru as 0.016"' majících, vylíhnou se 

 v ústrojích zažívacích člověka neb vepřového dobytka — který výkaly pohlcuje — dle 

 Steina, Leuckharta, AVagenora a Kiichcnmeistera — zárodky měchýřovité (Embryonal- 

 cislen), ozbrojené jen šesti háčky a u vnitř naplněné průzračnou tekutinou. Tylo mě- 

 chýřovité zárodky se skrze stěny střev zarytím do bližší neb vzdálenější částky těla 

 dostanou (a skutečně již ve všech těla částkách nalezeny byly), kamž též pro svou drob- 

 nost i oběhem krve přijíti mohou, když skrze stěnu žíly se prodrali. Kde se uloží ta- 

 kový zárodek, vytvoří se kol něho výpotem obklopujícího tkaniva ústrojného (vyjma 

 mozek a oko) měchýř vláknitý, v němž na způsob larvy žije a roste. Zde časem tratí 

 své háčky, a jest pozorovati, že se na zárodkové cistě nálevkovitá malouliiika jamka 

 tvoří, v jejímžto středu se vyvinuje hlava právě taková , jako u již úplně vyvinuté Tae- 

 nia solium nalézáme, i s krčkem, několika články a vápnitými zrnky, pohlavní ústroje 

 ale žádné. Y této přeměně známe ji pod jménem uher neb měchořep sklípko- 

 vinný (Cisticercus cellulosac, Finnc, Blascnschwanz, obr. 8.), jenž u člověka (Obr. 8.) 

 a vepřového dobytka se nalézá a dříve do zvláštní čeledi hlíst, totiž měchý- 

 řovitých (Cistica), počítán byl. — Utvořuje-li se více takových nálevkovitých 

 jamek, — jak to v zárodkových blánách možno — tehdy povstane mnoho- 

 hlavý měchořep. Když se ale tato vtáhnutá místa oddělují od původní 

 zárodkové cisty a nitrorodně se zase v tom samém způsobu rozmnožují, na- 

 stane odrůdek Ech in o c o c c u s hornin is (měchožil , Húlsenwurm). Zů- 

 stane-li ale po ztracení těch prvotních šesti háčků, za příčinou vývin pře- 

 kazující, pouhým rostoucím měchýřem bez vyvinutí se hlavy tasemicovité, 

 tehdy tvoři Acephalocistu — boubel (Hydatís). Všechny tyto odchylné a 



