239 



zvrhlé formy měchořepa sklípkovinného se v člověku vynašly. — Zvláštní zmínky za- 

 sluhuje Ectiinoooccus hominis, který sám co měchýř v utvořeném kol sebe jiném 

 vláknitém méchýři volné uložený, zase v sobě chová podobný měchýř aneb i více jich 

 s průzračnou bíikovinatou tekutinou, kteréžto měchýře nápodobně zase jiné v sobě uza- 

 vírají. Velkost jeho bývá od nepatrného průměru až na jednu stopu ba i více, i bylo 

 v nt"m někdy až do několika set měcliýřků nalezeno. Při pilném prohlížení vnitřní 

 plochy těchto méchýřků spatřuje se bělavé, neprůhledné a zrnovité místo, které drobno- 

 hledně skoumáno nás přesvědčuje, že na tomto místě u velikém počtu zvířátka se na- 

 cházejí '/g— Va millimetru *•') dlouhá a '/n— '/^ mm. široká, jichžto hlava, zcela ke 

 hlavě tasemice dlouhočlenné podobna, doleji souženým místem v zakulatělé tělo bezpo- 

 hiavé přechází, které s měchýřem společným srostlé jest. Na oné straně zakulatělého 

 těla, kde se podélné pruhy pozorují, nalézají se podobná zrnička vápnitá , jako u mě- 

 chořepu a tasemice. V takovém stavu se ale vždy niěchožil nenalézá, neb zánětem, za 

 příčinou všelijakou povstalým, stěna dutiny odemře, zakrní, rozplyne se neb zvředovatí. 

 Mnohdy nalézáme jako u měchořepu jen dutinu, a v ní pouhé zbytky těchto niěchožilů, 

 totiž háčky hlavy a vápnitá zrníčka. Měchožil nalezen byl v játrech, v sklípkovatině po- 

 břišní , v oponě střevní (omentum) , ve svalech, v mozku a i na jiných více mí- 

 stech těla. 



Obrafme se ted k dalšímu vyvinutí se Taenia solium ze měchořepa sklípkovinného. 

 Když měchořep sklipkovinný do zažívacích ústrojů člověka na kterýkoliv způsob (o kte- 

 rém se ještě zmíníme) konečně přijde, přemění se dokoná v tasemici dlouhočlennou, 

 a sice tím způsobem, že se za krátký čas měchýřek co zbytek zárodkový od těla od- 

 dělí, a články od krku napořád růsti počnou. V době několika měsíců již takové veli- 

 kosti a dospělosti nabude, že se již oddělování a odchod úplně pohlavně vyvinutých 

 článků pozorovali může. Že přeměna čili metamorfosa naduvedená dojista tak se děje, 

 dokazují obdobně zkoušky od Siebolda a Kuchenraeislra konané s jinými druhy hlísty 

 Cislicercus, o nichž už svrchu zmínka se stala. Mimo to učinil Siebold (zkoušku se ště- 

 ňaty, jež krmil hlistou Cisticercus cellulosae, čímž po několika měsících dochoval vyvi- 

 nutou tasemici Taenia solium , která ale pohlavní ústroje vyvinuté neměla, což tím se 

 vysvětliti dá, že jen v organismu jí přiměřeném, totiž ve střevech člověčích, svého do- 

 konalého i pohlavního vyvinutí dosáhnouti může. 



Takové bezprostředními zkouškami nabyté důkazy, srovnalost úplná všech částek 

 hlavy měchořepa sklípkovinného s týmiž částkami hlísty Taenia solium (kteréžto u tase- 

 mic vůbec k rozeznání druhů slouží) , dále bezpohlavost uhra, kteráž vždy s nižším 

 vyvinutí stupněm spojena jest — vše to nad pochybnost klade uvedený postup přeměn při 

 vývinu tasemice dlouhočlenné. 



Jen to poněkud povysvětUti potřebí, jakým způsobem se Cistiíercus cellulosae do 

 zažívacích ústrojů člověčích dostane, by další proměny došel. Jen oněm uhrům u člo- 

 věka, které se v stěnách střev nebo v játrech uložily co zárodkové měchýřovití , bylo 

 by to možno. Druzí, na jiná místa přišlí, nikdy více konečného přeměnění se nedočkají, 

 neb do střev se více dostati nemohou, mnohdy ale také zahynou, v kterémžto pádu, 

 jak již podotknuto, nalézáme pouhý měchýř , který jen nezrušitelné částky, jako háčky 



") MiUlmeter (fraucoBzská míra) jest tolik co pfil čárliy = '/j, palce. 



