240 



a vápnila zrnečka , v sobě cliová. Mnohem ale častěji se to sláva s uhrem vepřového 

 dobytka. Známo, že největší část na Taenia solium trpících jsou řezníci a lid ku- 

 chyňský, kterým těž častá příležitost dána se nakaziti. Někteří ho zase dostanou poží- 

 váním jídel ze syrového masa vepřového připravených, ba mnohdy se stává, že maso ji- 

 ného druhu aneb jiná krmě uhrem vepřovým potřísněná se požívá. Tak se stává, že 

 při tak nesmírném množství vajíček, která na zmar přijdou, aneb která své konečné 

 přeměny nedosáhnou, předce některá úplně se vyvinou. Takový poměr semena k ne- 

 snadě vývinu pozoruje se veskrz v přírodě. Z množství semena, které u svém vy- 

 vinutí nehodám ustavičným podrobeno jest, předce se některé zdařile vyvine. 



Tasemice dlouhočlenná přebývá v úplném svém vyvinutí v tenkém střevě, a zřídka 

 bývá jich více než jedna, nejvíce se jich našlo devět. Rozšířenost její obmezena jest 

 na Čechy, Německo, Anglicko, Hollandsko, Egypt a Orient. Yyskytne-li se v jiných kra- 

 jinách , pak jest to jistě příchozí, který ji ze své rodní krajiny s sebou tam přinesl. 



Druhý tasemicovilec člověčí jest Taenia nana, odSiebolda co nový druh uznaná. 

 Jest z délí 7'", co nitka tenký, připlesklý, na velmi outlém krku spatřuje se hlava obtu- 

 pěle zakončitá s jamkami příssavnými, oblými, a rypáčkem dvojklannými (bifida) háčky 

 obstoupeným. Články jednotlivé široké jsou jen na jedné straně položenými otvory oboj- 

 pohlavními opatřeny. Nalezen byl tento druh od Bilharze v Kairu jedinkrátc hromadně 

 v tenkém střevě člověčím. 



Co třetí druh tasemic člověčích vytknul Kúchenmeister ■^) Taenia m medio- 

 canellatam, která od hlísty Taenia solium v následujícím se liší : nemá žádných 

 háčků kol rypáčku, jamky příssavné jsou mnohem větší , články těla jsou širší a mají 

 vaječník velmi rozvětvený, úd mužský jest skorém rovný a vápnitá zrnka větší. Nalézá 

 se prý u národů v střední Africe bydlících a odtud se obchodní cestou též v Americe 

 a Evropě rozšířil. 



Čtvrtý tasemicovec, který v člověku bydlí, jest Bothrioc eph al u s latus 

 (hranohlav širokočlenný , breitgliedriger Bandwurm, obr. 9.), 

 podobá se k Taenia solium , rozeznává se ale od ní tím, že 

 články jednotlivé jsou širší a pravidelně čtverhranné, na nichž 

 bradavičnatý výrůstek s otvorem obojpohlavním u prostřed plo- 

 chy se nachází, a že hlava dvě podélné, ploché příssavné jamky 

 má, ale zcela žádný hákovitý kruh. On obývá v tenkém střevě 

 a jest tak jako druhé tasemice na jisté krajiny obmezen, jako i 

 na Rusko, Polsko, Švýcarsko a jižní Francouzsko. Které druhy 

 hlísly Cisticercus ku posledním třem tasemicovcům člověčím 

 co nižší jich vývinu stupeň přináležejí, až posud se neví. Pří- 

 pady, jimiž tasemicovci vůbec přítomnost svou v těle lidském 

 jeví, jsou, mimo již uvedené známky červivosti vůbec , cit ja- 

 koby z levého boku náhle něco až ku krku vstupovalo a zase se vracelo, aneb jakoby 

 v boku něco vězelo spojeno s vlnovitým hnutím , pocit ssání v břiše , záyraf, brněni 

 ztupělost a necit prstů ruky neb nohy, náhlé na čas zmizení všech obtíží tohoto druhu 

 po užívání nápojů lihovilých. Všechny tyto zde vypočtené případy mohou být ale předce 



(Obr. 9.) 



'^) ťestodeu im Allgemeiuen nnd die des Menscheii insliesondere von Kúchenmeister. Zitlau 1853. 



