243 



Pediculus t abe se en li um (veš cliuiavců, Krankínlaus, obraz 11. dole) jest 

 i '/j'" zdélí, bledě žlutá, s více zakulalélou hlavou, většími i delšími prsy, břicho má kraje 

 vlnovitě zahybované. Vyskytuje se u lidí nečistých, vychladlých churavců, ve zvláštní 

 ciiorobě zvané všivosl (Phthiriasis, Láusesucht), v nesmírném počtu na kůži a ve zvlášt- 

 ních vředech. Jsou příklady, že člověka usmrtili ; lak prý umřel na tuto nemoc Španěl- 

 ský král Filip II., Herodes a Sulla. 



Pediculus Aethiopum, veš černochů, podobná k předešlým, ale zcela černá 

 s Irojhrannou hlavou a vráskovitým tělem. 



Phthirius inguinalis (muiika , v. moudní , Filílaus, obraz 11. nahoře), 

 špinavě žlutá, v prostředku začervenalá, as '/,,'" velká , její prsa jsou nezřetelně od 

 břicha oddělena, přední nohy mají rovné drápky, jimiž po těle snadně kráčí z mísla na 

 místo. Mimo vlasy na hlavě, všude kde chloupky nějaké se nacházejí, totiž u jich ko- 

 řenů zarytím hlavy se zahnizdují. Velmi rychle a hojné se rozplemeňuje. 



Proti vším vůbec platí nejhlavnější pravidlo ; zachovávání čistoty, mimo to ve vší- 

 vosli hlavy omývání odvarem tabákovým neb ze semínek sebadillových spomůže. Muněk 

 lze snadno zbýti, když se místa, kde hnízdí, šedivou mastí (unguentum cinereum sim- 

 plex) dobře potrou, a na to druhý den lázeíi mýdlová vezme. Všívost co nemoc zvlášt- 

 ního druhu požaduje již poradu lékaře. 



Z polokřídelců (Hemiptera, Halbílugler) žije cizopasně jedinký druh na 

 člověku totiž : 



Acanth ia lectularia (štěnice obecná , Bettwanze), vůbec známý, velepro- 

 tivný ve skulinách stěn a dřevěného nářadí, ba i v knihách se zdržující, v noci na 

 obživu vycházející hmyz, který rypákem svým z kůže krev ssaje a zvláštním smrdutým 

 zápachem se vyznačuje. Jest různého pohlaví, bez křídel, ztuhne při mrazivém povělří, 

 a v tom stavu dlouho — několik měsíců — ■ bez polravy vydržeti může. Vajíčka klade do 

 skulin, obyčejně po 50 , v březnu, máji, červenci a srpnu. Jen úplně vyvinuté 

 prezimuji. 



K vypuzení tohoto velmi nemilého hmyzu vynachválilo se již přemnoho prostředků, 

 z nichž však zachování čistoty, provětrávání nábytku a ucpání všech skulin voskem ter- 

 penlinovým nejpřednější jsou. 



Poslední z pravých cizopasníkň člověka jsou dva druhy hmyzu z čeledí blecho- 

 vitých (Pulicida), jmenovitě bystře skiikavá a neúnavně znepokojující Pule.v irritans 

 (blecha obecná, gemeiner Floh), velkosti 1'", tmavohnědá, s malou, něco skloněnou 

 hlavou, jednoduchýma očima, dvěma krátkými trojčlánkovilými tykadly, které obyčejně 

 vtáhnuté má do žlábku za očima. Sesák leží kolmo pod hlavou a skládá se (podobně 

 jako sesák komárů) z pouzdra dle délky rozštípeného, v němž se dvě pěličlcnná ma- 

 kadla, pak bodák 1. j. jehlovilý jazyk s dvěma k němu přilehajícími ostny nacházejí, po 

 straně má ještě dvě článkovilá makadla. Tělo jest se stran splesklé, a jak prsa tak i 

 břicho kroužkované, nohy dlouhé, stehna zvláště zadních noh velmi silná a tím ku ská- 

 kání schopná. Jest různého pohlaví. Samice ukládá vajíčka zvláště do nahnívajících látek, 

 do drlin, smeti, z nichž se larva vylihne a tam žijíc konečně v pupu se promění, 

 z nížto za jedenáct dní vyleze teprv dokonalá blecha. • Nejlepší prostředek proti tomuto 

 nemilému hostu jest co pasf vlněnka (řlanell) a vyklízení všech nečistých neb hnijících 

 látek. Druh jiný jest Pulex penetrans (blecha vnikavá , Sandfloh, Chique), jen 

 v Americe domovem. Jest velmi malá, neskákavá, vevrlává se ale svým, jako celé její 



16* 



