248 



Trliii, z níž na jiliii shalnalú Tairy kolmo vystupují. Bylo již šero a rovina poliípěla su 

 v mize a tmě; jenom Tatry byly ještě od severozápadu osvíceny a podobaly se iío!mý'n 

 bieliiím, z rozsáhlého jezera vystupujícím. A skutečně jde zpráva, žo Novotržní dolina 

 v (l^tvnéui věku mořem byla, „muřjui Tatranským." Jeden král Polský dal prý ale hory 

 u Čorštýna prolomiti, lam kde nyní Dunajcc divoce se proudí, a more se zponenáhla 

 ztratilo. 



Druliélu) dne z rána spatřili jsme s vysoko položeného hostince svélio Talry 

 v nejkrásnřjši sluneční záři, sníh se leskl v bílých stuikách na temenech a v roklích, 

 horští velikáni pnuli se k nebi hrdě a odvážlivé, lichá pak dolina u oupatí jejich se 

 svými zlatými polnii a širokým Dunajcem prostírala se před námi v půvabném ranním rouchu. 



Brzo jsme sjeli dolů s výšin Svatého Kříže do Nového Trliu, kdežto jsme opu- 

 stili svůj tiezperý faěton, abychom pěšky nastoupili cestu do hor. 



Tatry zasahují zde od polské strany hluboko do Uher, a jižní svah jejich padá 

 do Liptovské stolice. Polské Tatry samy dělí se zde oudolím bílého a černého 

 Dunajce ve tři hřbety, od jihu k severu mířící. Ouboče západnějšiho oudolí, totiž čer- 

 ného Dunajce, náležejí z části již k oravským Tatrám. K jihu uzavírá se toto oudolí 

 molnilnou horou „Pyšnou." Na východní straně Tater vine se Bialka, a z prostředka 

 Tater vytéká bílý Dunajec, který se s černým u Nového Trhu spojuje; též Bialka vlévá 

 se do Dunajce. Cílem naším bylo přede vším oudolí bílého Dunajce, odkud se snadno 

 ku pramenům černého Dunajce a na hřbet „Pyšné" dostati lze. 



Spěchali jsme dolinou podle dobře opatřených břehů Dunajce, neustále před 

 sebou majíce široký hřbet tatranský, na němž jsme každé okamžení nové půvaby a nám 

 nevídané likazy pozorovali. Hory byly zahaleny do temně fialového šera, z něhož 

 klikaté vápenné strminy, skvěle sluncem ozářené, jako ledoviště do výšky se vynášely. 

 Kráčejíce žitnými polmi dolinou vynasnažovali jsme se jména jednotlivých hor dle před- 

 nášek p. prof. Póla v Krakově v paměti obnoviti, a zastavili jsme k lomu účelu častěji 

 rychle vykračujícího horala, ale brzo jsme shledali, že namáhání naše jest marné: theorie 

 nesouhlasila nikdy .'e skutečností. Pustili jsme se tedy jakožto praví Slované raději do 

 filologie, a ustanovili jsme se po některém sem tam přemítání na tom, že Karpaty po- 

 cházejí od slova garbaty (hrbatý), což nás docela upokojilo. Při tom jsme vesele kráčeli 

 dul a dále, a již jsme za sebou spatřovali pásmo Svatého Kííže a k mohylám podobné 

 kopce okolo Nového Trhu, které jako krtkové hromady z doliny vystupovaly. Cesia 

 údolím Dunajce vedla nás pořád výše, lomoz řeky rostl, ouboče strměly výše a kol- 

 měji, častěji kráčeli jsme chladným borem, a opět jsme pozorovali jako včera, při po- 

 znenáhlém výstupu, jak místo žita zastupoval oves. Zde jsem nalezl v obilí studeného 

 horského pásma s překvapením jižní rostlinu, která v celém Německu chybí a teprva na 

 jižním oupatí Alp jakožto buřeň se objevuje *). 



Ku poledni kráčeli jsme již mezi domky dlouhé vsi Zakopané, zanechali jsme 

 řeku a údolí, z něhož lomoz železných hamrů našeho krajana Homoly se rozšiřoval, na 

 levo, a vystupovali jsme spořejšími již domky k obydlí gazdy Krzeptovského, jehož po- 

 hostinství dalek 1 široko jest r.)zhlášo"iO. Bodrý kmet přijal nás vlídně a navrhl nám svůj 

 statek jakožto střediště našich výletu. Dfím jeho, ačkoliv jako ostatní též z kmenů sru- 



') Gladiolus .sťgetum. 



