251 



Kvřlcna těchto lesů nebyla příliš pestrá. Jako v Šumavě objevovaly se také zde íetněji 

 mechy, borůvky a trávy v obyCejných druzích, nežli pestře kvetoucí byliny. Předce ale 

 oživují, ačkoliv spoře, některé bílé a modré kvítky břehy Roztoků, z nichž jsem v Šumavě 

 jenom dvě spatřil*). Tím bujnější jest ale zelený trávník a povlak mechový. Nalézali jsme 

 se právě ještě v pásmu stromovém, když slunce nad hory vystouplo. Pod sebou spatřo- 

 vali jsme v jednotlivých průlomech lesa kaskády hučící reky, nad níž v dolině hustá 

 mlha pohrávala, z počátku v nejrozmanitějších odstínech zlomeného světla, až ji palči- 

 vější paprsky trhati a do výšky povznášeti počaly. Čím dále jsme šli, tím živější byl 

 les, jednotlivé zlatozelené paprslky pronikaly skrze průsvitné listy bukové a zvyšovaly 

 zelenost bujného trávníku, ptáci zpívali veseleji, řeka hučela hlasitěji a mysl naše po- 

 vyšovala se čím dál tím více. Za krátko vystoupili jsme však z čarovného lesa a lezli 

 jsme vzhůru kosodřevinou po houpavé půdě. Zde s překvapením jsme pozorovali, 

 jaké proměny s námi slunce bylo předevzalo. Každá část těla, která byla nepokryla, 

 obličej i ruce, začala se loupati ; zdálo se, jakoby i tělo zvláštní metamorfosu mělo 

 podstoupiti. 



Konečně zaslechli jsme hromový lomoz, vždy větší čím dále jsme přicházeli ; aby- 

 chom se slyšeli, musili jsme křičeti, a konečně ani to nepomohlo. Stáli jsme u vodo- 

 pádu Roztoků: u siklavých vod. Mohutná spousta vody vrhá se zde s vysoké stěny v 

 širokém ale tenkém a průhledne'm oblouku. Skalní balvany zachycují dole půvabný 

 oblouk vodní a nahromaďují jej v hluboké tůni, odkud opět v divokých kaskádách dolů 

 se vrhá, orážeje se o skály a bojuje s ohromnými balvany, až se po namáhavé cestě 

 do Bialky vlévá. Tak zde pracuje voda ve věčně stejném a věčně krásném boji. Ač- 

 koliv jsme dosti daleko od vodopádu stáli, zvlhli jsme předce v jemném dešti, který se 

 daleko rozstřikuje. 



S obtíží lezli jsme potom jeden po druhém nahoru, odkud siklavé vody pochá- 

 zejí z tarasu na taras, vždy domýšlejíce se, že dostihneme poslední, až jsme konečně 

 před sebou spatřili širokou vysočinu. Pět prohlubin, oddělených skalními hřbety, a v 

 každé prohlubni rozsáhlá tůň černé vody : tot jest pieciostaw, každému cestovateli v Ta- 

 trách nezapomenutelný. Výhlídka odtud byla nevyrovnaná. Pod námi zelenaly se chlu- 

 my, z nichž se hrnuly silné ručeje, a před námi vystupovaly mohutné klikatiny na ho- 

 rách u Dunajce, jako polité teplou, rudožlutou barvou. Z úsypků a oupalí jejich prý- 

 štilo se nesčíslné množství praménků, které spojivše se v silnější potok, skokem a hr- 

 kotem k dolině spěchaly, k severu a východu obstupoval nás podobný amfitheater. Jako 

 včera zdály se nám skaliny tyto býti docela kolmé, žádný strom, žádná kleč neměla na 

 nich místa, jenom smaragdové drny pokrývaly temena jejich. Sotva jsme věřili, že by 

 na těchto strminách kamzíci se zdržovali, ačkoliv jsme o lom bezpečně spraveni byli. 

 Slídili jsme po nich, nepomýšlejíce že stěny jsou tak daleko, že bychom tam ani slona 

 spatřiti nemohli, ba klamivá blízkost jejich lákala tak, že jeden z nás hodil kamenem, 

 doufaje vyplašiti nějaké stádo. Jak velice se ale divil, když kámen mrštně hozený sotva 

 v polovici té stráně spadl, po které jsme byli přilezli, a skokem k oudolí Roztoků se 

 řítil. Na okrouhlých balvanech u břehů melancholických jezer jsme si odpočinuli, sebí- 



*) Delphininm elatrnn, Aconitam NapeUus (též y Šumavě), Astrantia major, Myrrhis odorata, 

 Mnlgedium alpinom (též t Šumavě), Gentiana asclepiadea. 



