252 



rajíce některé rostliny, které mezi skulinami kamenů rostly *), a přemýšlejíce, jak voda 

 v této výšce nahromaditi se mohla. Bezpochyby obdržují tato jezera přítok podzemními 

 prameny, ktejé ale dosti mocné býti musejí, an odtok posledního vodopád Roztoků tvoří. 

 Po balvanech skákajíce dostali jsme se opět dolů do oudolí Roztoků, kde jsme na ska- 

 lách tuOné býlí **) spatřili, a na protější kamenité stráni úzkou stezkou nahoru k širo- 

 kému hřbetu se pachtili. Zde se nám na skalním výstupku objevil kamzík, bezpochyby 

 na stráž postavený. Bystrým okem nás pozoroval, zahvízdl a odskočil , načež padající 

 kamení na druhé straně skály dolů se řítilo a na celou tlupu prchajících kamzíků po- 

 ukazovati se zdálo. Obyčejně nechodí kamzíci tak vysoko, nýbrž drží se raději v ne- 

 přístupných propastech, a jakkoliv jsme se pak namáhali, házením kamenů některého 

 kamzíka vyplašiti, nevyskočil předce ani jediný. Konečně se stráň na levo kolmo dolů 

 spustila, a my se obrátili vzhůru k trávnaté hoře, na jejímž kamenitém temenu jenom 

 Empetrum nigrům rostlo. Tím krásnější byla ale výhlídka. Za námi se prostíralo roz- 

 sáhlé kameniště, jako kamenné moře, po straně spouštěly se stráně dolů do závratné 

 hloubky oudolí, a pod námi v kruhu tmavých hor lesklo se tiché Mořské oko (jezero). 

 Od Bialky vzhůru hrnuly se kypící spousty bujných lesů až k hladině jezerní, nad níž 

 vysoko na vystupujícím tarasu osněženého temena hladina jiného jezera se leskla, ja- 

 koby každé okamžení dolů do Mořského oka vrhnouti se měla. Spěchali jsme nyní k 

 Mořskému oku, sklouzajíce se po hladkém trávníku dolů, a teprva, když jsme byli dole, 

 pozorovali jsme, jak nás horská perspektiva opět klamala. Shůry zdálo se nám, jakoby 

 Mořské oko bezprostředně pod námi leželo a jakoby se odvážlivým skokem zrovna do 

 prostředka jeho skočiti mohlo, nyní ale bylo širokými lesy od nás odděleno. Kráčeli 

 jsme při palčivém slunci dále, však brzo nás přijal chladný les jedlový a bukový do 

 svého stínu, kdežto jsme se v mýtinách slunných občerstvili chutnými jahodami a ostru- 

 žinami; ledové prameny pak obstoupené řeřichou a šfovíkem poskytovaly příjemný, chla- 

 dící nápoj. Když jsme vystoupili ven ze stromoví, vedla nás cesta vysokou klečí, zde 

 onde jedlemi promíchanou, až dolů k jezeru, u něhož jsme spusllý švýcarský domek 

 nalezli. Jako u smrkového stavu na Pyšné roste zde kosodřevina již v pásmu stromo- 

 vém a zastupuje zde Pinus obliqua, která bahniště naší Hejšoviny pokrývá. Když jsme 

 do švýcarského domku vstoupili, vyhrčelo ze zpráchnivělé podlahy světnice několik hadů, 

 jež jsme z počátku dle barvy za jedovaté zmije měli, ale dle úzké hlavy brzo co užovky 

 hladké (Coluber laevis) poznali. Chytili jsme jednu, a soudruh, jemuž se do prstu za- 

 kousla (uštknutí jest zcela neškodné), vzal ji s sebou na památku, aby si kůží její tru- 

 bici čibuku potáhnouti dal. 



Poloha jezera jest rozkošná, tak že jsme nemohli odolati chuti, koupati se v j«ho 

 vodě. Voda jest co led studená a při tom tak průhledná, že jsme u kraje kameny až 

 do znamenité hloubky spatřili, jakoby jezero jenom několik palců hluboké bylo. Dále 

 k středu jest ale hladina předce co uhel černá, což nemůže od ničeho pocházeti, leč 

 od veliké hloubky. Jako o všech horských jezerech, panují zde také o Mořském oku 

 rozličné povésti, vypravuje se o bezednosti jeho, o dravých, příšerných rybách, ba 



•) Gentlana pannonica, punctata, BanuDculus aconitifolius, acris, Aconitum Napellas , Hieracinm 



anraniiacum. 

 •*) Sempervirum moutaunm, hiriam, Saxifraga Alzoou. 



