280 



Hlavní obtíž při lomto výkladu činí toliko veliké množství vody , jaká začaslé 

 deštčm spadne. Piipustíme-li však, že mezi srážením vzduch neodpočívá, nýbrž že bez 

 ustání nové spousty vzduchu se pi^ihrnují, které se sprošfují svých vodních částek : pře- 

 svědčíme se, že i nejhojnější lijavce dají se tímto způsobem prostě vyložiti. 



Samo sebou též z toho vysvitá, proč jižní a jihozápadní větrové tak často nám 

 deště přinášejí; neboť přihánčji k nám teplý, vodními parami hojně naplněný vzduch, 

 při čemž sice z počátku nebe ještě jasné zůstává, obyčejně ale brzo se zakaluje a sra- 

 ženinu způsobuje. Severní větrové naproti tomu přinášejí nám jasno a sucho, poněvadž 

 přihánějí studenější vzduch, který, čím dále se na jih dostává, tím více se zahřívá, 

 čímž vodní jeho páry brzo se rozplývají a rozpouštějí. 



Vůbec přijímá se, že prší toliko čistá voda, zatím však zkušenost podává roz- 

 ličné, podivné sice, nicméně ala ^tvrzené, a však nikoliv nevysvětlitelné příklady, že 

 časem pršívají i jiné hmoty. Pršení rozličných látek z i'íše rostlin, živočichů i neroslň, 

 které bud samy o sobě, častěji však s deštěm a sněhem smíšeny s oblaků padají, dá 

 se zcela prostě vysvětliti tím, že látky tylo, byvše prudkými vzduchovými proudy do 

 výšky vyzdviženy a hodný kus odneseny, jak mile bouře přestane, zase dolů spadnou. 



Mnohem důležitějšími jeví se poměry deště v ohledu na jeho mnohost. Již jed- 

 notlivé krápěje rozličnou ukazují podobu, brzo jeví se co malinké outlé kuličky, jaké 

 nejlépe jest pozorovati na tmavých, hrubých látkách, brzo zase jsou velmi veliké, jakéž 

 často vídáme spadlé pojedině na suché plochy. Zkušenost učí, že vůbec při nižší te- 

 plotě a v severnějších krajinách jsou krápěje menši, při vyšší pak teplotě a v krajinách 

 jižnějších mnohem větší. Největší krápěje padají při bouřkách po delším teple, často 

 jednotlivé padající bývají předchůdci krupobití, a nejspíše nic jiného nejsou než rozpu- 

 štěné kroupy, které, padajíce se znamenité výše, v dolejší ještě neochlazcné vzduchové 

 vrstvě roztály. Důkazem toho jest , že obyčejně na veliké krápěje dešťové následují 

 kroupy, a že první kroupy ještě napolo rozpuštěny bývají, i můžeť se z velikosti krá- 

 pějí dosti jistě souditi na větší neb menší nebezpečenství nastávajícího krupobití. Tyto 

 veliké krápěje vyznačují se zároveíi prudkostí svého padání, poněvadž jakožto kroupy 

 obdržely původně větší rychlost, kterou i později ještě podržují. Krom toho jest rychlost 

 padání dešťových kapek jen malá , a sice tím menší čím drobnější jsou, poněvadž 

 vzduch znamenitý odpor jim činí. 



Tak jako velikost jednotlivých krápějí dešťových rozličná jest, jest i rozdíl v je- 

 jich menší neb větší hustotě a v rychlosti, s jakou po sobě následují. Druhdy padají 

 krápěje tak řídko, že bývají několik palců od sebe vzdáleny a jedna za druhou teprv 

 po hodné chvíli následuje; jindy zas padají hustě vedle sebe a tak rychle po sobě ná- 

 sledují, že se zdá, jakoby tvořily souvislé paprsky vodní. Známý tento úkaz nezaslu- 

 huje sice zvláštního uvažování, zajímavosti však nabývá tím, když tuto velmi nestejnou 

 mnohost vody, která na rozličných místech v stejném čase s nebe spadá, pro srovnání vedle 

 sebe postavíme. U nás i silnější déšť trvající hodinu málo kdy dává půl palce dešťové 

 výšky, an v jižnějších krajinách deště mnohem jsou vydatnější. 



Zvláštnosti, jaké jeví déšť v ohledu své mnohosti a častosti v jednotlivých po- 

 časech ročních, tak těsné souvisí s jinými zvláštnostmi klimatickými, že můžeme dle toho 

 rozděUti zemi na různé krajiny. Ohlédneme se nejprv po krajinách raeziobratníkových, 

 poněvadž tam mnohem větši pravidelnost se jeví nežli u nás. Tam, kde živý čili pas- 

 sátní vítr pravidelně přes moře věje, dokonce neprší, nebe jest po všecken čas jasné 



