291 



clvernásobrió, lak že jediná čítá v desíti dnech více než milion potomkův. Ty všecky 

 dohromady smřstnají se v iirychlový palec a váží toliko dvoutisící díl jednoho zrna čili 

 ijranu. Tiilion jich váží 65,000 liber a pokrývá 1000 krychlových palců ; v jediném 

 však mřsíci vzroste potomstvo jejich tak velice, že pokrývá čtvereční míli na ly, stře- 

 více hloubky ! Ve přístavu Vismarském a Piilavske'm, v bahně u Františkových lázní, 

 v ústí labském a nilském, v pustinC Saharské tvoří křemenové kůry zellelých těch 

 rostlinek většinu písku, jinde skládají se z nich mocná ložiska jako na Kučlinské hoře 

 u Biiiny , a půda, na které stojí Berlín, pouze a jedině skládá se z nich, místy až 

 na 100 siř. hloubky. Toto jsou oučinky křemene, jehož činnost prošedši dvě říše pří- 

 rodnin, vrací se zase k té, z níž původně byl vyšel, Kdož mcdle ukáže mně div nad 

 tento větši ! 



Ten oběh vykonává křetnen v přírodě, a však nastává mu ještě úkol jiný, úkol 

 vznešený, když se ho zmocní lidský průmysl. Ruka člověka sáhne po něm, rozeraele 

 jej na drobno, přidá vápenného a sanýlrového prachu a další práci zanechá ohni. 

 V mocném plamenu rozpustí se hmota, promění se ve žhavou tekutinu, a vyštydnouc 

 učistí se v průhledné sklo. Sklem ozbrojen vychází člověk odkrývat divy a tajnosti světa. 



Onino Fénikové, kteří zhotovovali první sklo, ani ve snách netušili, že utvořili 

 moc, jejíž pomocí slaviti bude člověk vítězství hádavého svého ducha. Oni se radovali 

 z toho třpytivého lesku, okrašlovali jím jídelny své a zhotovovali ze skla překrásné ná- 

 dobí, které po mnohá století pokládáno jest za nejskvostnější okrasu královských pa- 

 láců. Bohatý Říman pyšnil se křišťálovou průzračností svých skleněných pohárů, tak 

 daleko však nesáhal jeho výmysl, aby byl použil skla k osvětlení svých nádherných 

 komnat. Paláce světovládných velmožů římských neměly přívětivých skleněných oken, 

 jakými za "našich dnů opatřena jest i chatrč ubohého nádenníka. Spletené proutí vrbové 

 anebo dřevené okenice nuzně chránily před deštěm a slotou příbytky pánů světa. Té- 

 měř Iři tisíce let užíváno skla z rozkoše, nežli ho použito k osvětlování bytů lidských. 

 Ještě Eneáš Sylvius připomíná skleněných oken jako vzácnosti svého věku. 



Žehnali měli bychom onen den, v kterýžto zasazena do okna první skleněná ta- 

 bule, sloužící zdraví a blahobytu. Kterak vesele osvětluje světnici řemeslnickou slunce 

 oknem prohlížející ! Jak mílo jest u večer před ulehnutím pohlížeti oknem na ohvězděné 

 nebe! Jak blaho jest nemocnému dívali se oknem na modrou oblohu a zelené stromy 

 zahradní! Ach, jak velice zvýšeno bylo hy jeho utrpení, kdyby okenice komnaty jeho 

 zavřeny měly býti po více neděl anebo i měsíců ! Tak stal se křemen dobrodincem 

 milionů lidí, jimž ulehčuje a okrašluje živobytí. 



Ke všem vědomostem přírodním, kterých nabyl člověk v posledních třech sto- 

 letích , pomohl mu křemen. On ani na okamžení ho neopustil : provázel ho do dílny, 

 vystupoval s ním na hvězdárnu, při ruce byl mu ve všech badáních. Viz tamto vedle 

 lůžka choroby lahvičku s lékem, nepatrnou a bezcennou. Bedlivá hospodyně odstaví ji 

 stranou, když jest vyprázdněna , nehněvá se však, když hrající chlapec z nenadání mí- 

 čem svým ji na kusy rozbije. Jakž ale, kdyby všecky lahvice na léky měly býti od- 

 straněny? Jílka lálka byla by dosti laciná a spolu také došli trvanlivá, aby odolala těm 

 ostrým tekutinám ? Lučebník nemohl by konati své zkoužky bez skleněných trubic, kři- 

 vol a láhví, an žádný kov aniž která jiná látka nevzdoruje kyselinám, ohni a vodě v té 

 míře jako sklo, které nad to průhledností svou i tu výhodu poskytuje, že možná po- 

 zorovati to, co se děje u vnitř nádoby. Všecky pokroky v poznání listrojných i ne- 



19* 



