294 



vstala samoslaliič, totiž bez (Ičlení Jiiiýcli kuliček, pouhým chemickým pochodem. Ku- 

 lička, k jisté velikosti dospělá a polom se délici, iicrozpadává se nikdy více v tak ma- 

 linké částečky. Ncpovstávají-li tedy ony přemalé kuličky z větších měchýřků, musejí samy 

 od sebe povstávali. 



Všechny ly jednotlivé kuličky musejí se co jednoduché rostlinné buňky považovali. 

 Starší pozorovatelé, neznajíce pravou souvislost, původ a vyvinuli Ičchlo buněk , každou 

 jednotlivou bulíku nazývali rostlinou a naznačili ji jménem Protococcus (protosi^prvni, 

 coccus iz: zrno), poněvadž tylo jednobuněčné rostlinky takřka počátek rostlinstva tvoří. 



Na těchto jednoduchých buňkách dají se životní výjevy a proměny rostlinné 

 buňky nejsnáze a nejjistěji pozorovati. Setře-li se totiž zelený povlak z předmětů, na 

 nicliž se tvoří, a rozředí-li se jemně v sklenici, objevuje se v něm již za jediný den, 

 když pokojně stál, největší rozmanitost proměn. Po jistém čase ukáže se totiž tam, 

 kde se hladina vody skla dotýká, zelená obruba, která se den ode dne šíří a konečně 

 celou stěnu sklenice potahuje, pokud totiž pod vodou stojí. Dá-li se částečka této ze- 

 lené obruby pod drobnohled, naleznou se opět ony již nahoře podotknuté kuličky, ale 

 vělši a krásnější, a objeví se vůbec čilejší život, který patrně na to ukazuje, že útlé 

 rostlinky tyto teprva zde ve vodě svého pravého stanoviště nalezly. Dokavad byly 

 umístěny na kamenech nebo na vlhkém dříví, spočívaly pokojně ; když se ale na ty, 

 které v sklenici nasazeny jsou, mezi 5. a 8. hodinou z rána díváme, překvapí nás výjev 

 zvláštního čilého života a víření. V této době rozmnožují se totiž zelené kuličky nej- 

 raději. Dospělé kuličky leží docela pokojně, menší ale chvějí se neustále, a máme-li 

 dosti trpělivosti, aliychoni celou hodinu jednu buňku pozorovali , můžeme povstání po- 

 tomstva od stupně k stupni poznati. Buňka z počátku okrouhlá obdrží totiž pod našima 

 očima kolem do kola vtlačený vrub (Fig. 2. a), jakoby tenounkou nitkou stažena byla, 

 tento' vrub stává se vždy hlubším a vniká do vnitřku měchýřků, který však nikoli se ne- 

 roztrhne. Konečně rozpadne se měchýřek ve dvě nové buňky. Byl-li dosavadní úkaz 

 dosti zajímavý, jest následující překvapný, nebof obě buňky dělením povstalé nezůstanou 

 nepohnutě ležeti, nýbrž jak mile se oddělí, začínají se zponenáhla chvěti, vždy rychleji 

 a rychleji, až konečně střelhbitě odplynou, točíce se kolem své osy. Pozorujeme-li za 

 teplého dne o několik hodin později, k. p. okolo desáté hodiny, zelenou obrubu na skle, 

 shledáme, že nesčíslné buňky tím způsobem se pohybují; ve všech směrech plovou mezi 

 sebou, vrážejí do sebe, odrážejí se, vracují se, a zkrátka všechno jejich pohybování 

 upomíná na nálevníky (Infusoria), ačkoliv zkušené oko v okamžení je rozezná. Toto 

 víření trvá až do poledne, pak se pohybuji jenom některé jednotlivé buňky, ostatní leží 

 docela pokojně. Již při víření rostly v objemu, nyní, když pokojně leží, jest zrůst je- 

 diný zábyv jejich. Původ podotknutých pohybů není znám, ačkoliv se ví, že pohybo- 

 vání jenom v jistých okolnostech se objevuje. Nebof jenom ony buňky víří, které právě 

 dělením z mateční buňky povstaly; právě povstalé buňky rozeznávají se mimo to od 

 starších tím, že mají podobu podlouhle vejčitou a na užším konci jasnou průhlednou 

 tečku, kdežto starší nepohyblivé okrouhlou podobu a veskrz stejnou zelenou barvu 

 mají. Nejhlavnější znak ale jest ten, že vířící buňky právě povstalé na jiisném konci 

 dvě tenounká vlákna mají, která hned zmizí, jak mile se buňky usadí (Fig-. 3.). Ještě 

 před několika lety považovaly se tyto vířící buňky za zvířátka, když se ale poznala řada 

 proměn, které podléhají, a když z toho vysvitlo, že podstata jejich jest rostlinná, upu- 

 stilo se ovšem od této domněnky. Samovolné pohybování, druhdy jenom zvířatům při- 



