298 



(Obr. 1.) 



a Jťsl množslvím jemných vláken k slěiiiiin 

 buňky iipevnřn (obr.!.), lakže se cyloblast 

 tento k mnohopaprskové hvězdě podobá. 

 Dlouho trvala hádka, jsou-li lato vlákna od 

 středního měchýřku vybíhající hutná nebo dutá, v nichž by tekutina od středu k stěnám 

 a naopak se pohybovala, asi tak jak to na tabuli 9. vyobrazeno bylo. Schleiden a mnozí 

 na slovo vzatí botanikové viděli, kterak se tato vlákna pohybují, a také já myslím, že jsem 

 něco podobného spatřil, což by poslední náhled podporovalo; ale mnozí neméně přísní 

 pozorovatelé nespatřih nic takového. Snad toto pohybování závisí od nahodilých okol- 

 ností. Nechf je tomu ale jakkoliv, pohybování jádra buncěného jest mnohem důležitější 

 a dá se snáze pozorovati Když totiž buňky Spirogyry děliti se mají, připravuje se 

 tento výkon již dříve v jádru buněčném. Jádro totiž rozdělí se na dva díly, když 

 na ostatních částech buňky ještě pranic pozorovati se nedá; a každý nový díl jádra ob- 

 drží kolem sebe opět soustavu tenounkých vláken, jimiž s blánkou buněční souvisí. Obé 

 nově povstalá jádra vzdalují se teď od sebe velmi zvolna, až konečně každé z nich 

 o čtvrtinu délky buněční se vzdálí, tak že prostředek vzdálenosti obou jader od sebe 

 zároveň prostředkem buňky jest. Když se toto pohybování vykoná , počne vnitřní 

 blánka (vak primordialní) uprostřed mezi oběma jádry se stahovati, až konečně z je- 

 diné buňky dvě od sebe docela oddělené povstanou, z nichžto každá své jádro má. 



Při tom všem zůstává zevnitřní průhledná blána docela nečinná, ale nově povstalé 

 buňky vylučuji ze sebe hned zase průhlednou blánku, která nyní mezi primordialní 

 a starou zevnitřní blánkou leží. 



Novů povstalé buňky dělí se po nějakém čase tím samým způsobem a obdrží 

 taktéž svou průhlednou blánku, tak že konečně několik lakových průhledných blánek nad 



(Ob. 2.) 



sebou leží a se vzájemně ob- 

 jímá (obr. 2.). Z počtu těchto blá- 

 nek muže se tedy na poměrné stáří 

 buňky soudili , jako ze soustřed- 

 ních kruhů na kmenu stromovém. 



Nepotřebuji teprva na to poukazovati, že původ buněk u Spirogyry dokonale 

 souhlasí s původem oněch bunečních soustav, jimž Protococcus za podklad slouží. Je- 

 diný rozdíl jest v tom, že u těchto buňky jsou kulaté, u Spirogyry ale podlouhlé. Oba 

 způsoby řas jsou tedy navzdor zevnitřní nepodobnosti nejpříbuznější, a právě skoumáním 

 původu odkrývá se tato znamenitá příbuznost. 



Při celé proměně zůstává zelené šroubovité pásmo docela nečinné a trpné. Roz- 

 dělováním buněk přeřezuje se takřka na jednotlivých místech. Když buňka dále roste, 

 roste také pásmo, když ale buňky dělili se přestanou a rostlina k rozmnožování se při- 

 pravuje, pak se i na pásmu zvláštní proměna pozoruje. Začíná se totiž na jednotlivých 

 místech od blánky buněční odlupovati, stahuje se a ztrácí svou šroubovitou podobu, 

 a shlukne se konečně v kulaté hromádky, v nichž zelené barvivo pásma, škrobová zrnka 

 a ostatní látky z buňky obsaženy jsou. Kuhilé hromádky tyto stanou se na povrchu 

 zponenáhla hladkými, a vypotí ze sebe průhledný obal. Tím se tedy hromádka také 

 promění v buňku (Fig. 5. dj, která se však po nějakém čase vyvrhne, k zemi spadne 

 a novým řasám původ dá. 



Dříve, nežli to vyložím, musím se zmíniti o zajímavém úkazu, který se často na 



