299 



íasácli pozoruje. Když loliž vlákna Spirogyry doslalcřnó vclikosli dosálinou a k vy- 

 tvoření semen se připravují, obdrží jednollivé buňky malé výrůstky, jakoby se ve včlev 

 prodloužili chtěly (Fig. 5. c). Tyto výrůslky ale zůstanou malé, a obdrží na svém 

 konci malý otvor, podobný k dvěma pyskíim k celování připraveným. Nejraději povstá- 

 vají tyto výrůslky na takových místech, kde dvč řasy vedle sebe podél leží, a dotý- 

 kají se pak vzájemné svými otvory, tak že obsah jedné buňky do druhé vlekati může. 

 Druhdy se myslilo, že toto spojení nevyhnutelně potřebné jest k rozmnožování, a celý 

 výjev považoval se za jislý způsob snoubení (copulalio, conjugaHo). Avšak nověj.ší 

 badání, jmenovitě Kiitzingovo, patrně ukázalo, že tolo mínění není pravdivé. Nebof 

 semena řas povsiávají i na jiných místech, a naopak nepovstávají vždy v buňkách 

 oněmi výrůstky spojených. Ostatně pozoruje se loto spojení dosti často u řas vůbec, 

 a Ehronhcrg' spalřil je také u plísíiovité houby (Syzyoiles). 



Co se klíčeni semenních buněk lýce, není dle mé vědomosti mnoho o tom známo, 

 já též neměl dosavádo příležitosti je pozorovali. Jest ale k víře podobno, že se děje 

 lim samým způsobem, jako u jiných řas, v nichž se též semenní buňky vyvinují. 

 U Ifchto zakládá se klíěení jednoduše v tom, že se kulatá semenní buňka natáhne, pak 

 u vnilř příční stěnu obdrží a tím ve dvě buňky se rozdělí, což se několikráte opakuje, 

 až se semenní buňka ve vlákno promění. V té době není ale šroubovilé pásmo v buň- 

 kách rozvinuto, nýbrž zelené barvivo, z něhož se později vytvoří, jest po stěnách stejně 

 rozděleno (F]g. 6. a). Teprva později, když vlákno dále se prodlouží, začíná se pásmo 

 z tobolo barviva vyvinovali. Polotekutá škrobová zrna sestupují na stěnách v šroubovilé 

 čáry (Fig-. 6. b) , okolo každého zrna nahromadí se něco zeleného barviva a vše 

 splyne v jedinou souvislou stužku. Ostatně objevují se zde také rozličné odchylky, 

 a časlo pozorují se některá vlákna ležící zároveň vedle sebe. Když pásmo jest vy- 

 tvořeno, počnou ony proměny, které již nahoře vyloženy byly. 



Také na těchto řasách pozorujeme tutéž samostatnost jednotlivých dílů, jako na 

 řase (Slygeoclonium) před tím popsané. Pohled na přiložený výkres poučuje nás, jak 

 bezprostředně vedle plodonosných buněk leží buňky se šroubovitým pásmem , jak ně- 

 které buňky mají výrůstky a jiné nic. Kdyby všechny tyto buňky zevnitřní blánkou ne- 

 byly spojeny, a ledy jako Protococcus v prostoře od sebe odděleny, nenapadlo by při 

 prvním pohledu nikomu, spojovati je v jediný celek. Tedy platí i zde všeobecný znak 

 řas, totiž samostatnost jednotlivých částí, na rozdíl od vyšších rostlin, kde všechny části 

 vzájemně od sebe závisí. 



Obrátíme nyní ku konci pozornost svou ještě k jiným rostlinám té samé třídy, 

 v nichž ústrojnost již na mnohem vyšším slupni stojí, totiž k chaluhám (Fucus), v nichžto 

 buíiky již v celé tkanivo sestupují a samostatnost jednotlivých části ovšem již více za- 

 kryla jest, tak že prostředkují přechod k vyšším tvarům rostlinným. 



Chaluhy (Fucus). 

 Mořské tyto rostliny podávají nejlepší příklad, jak jednoduchá budova řas k zna- 

 menilé velikosti dospěli může. Jeden z nejobyčejnějších druhů v evropských mořích 

 jest Fucus vesiculosus, který dosahuje délku několika střevíců, jiné druhy bývají 

 až na několik set střevíců dlouhé. Povrch jejich bývá pokryt nejkrásnější blánkou bu- 

 něční. Zevnitřní buňky tylo rozeznávají se poněkud od vnitřních, nebof tyto pi-edslavují 

 podlouhlé vaky v řadách za sebou stojící, ony jsou kratší a kulatější. Dle toho dá se 



