300 



na chaluliách rozeznati vrstva korová a \rstva vnitřní (V\g. 10. a. b), jejichž buňky 

 ovšem jenom velikostí od sebe se rozeznávají. Jinak jest to u vyšších rostlin ; tam 

 jest kůra a dřeň něco docela rozdílného , mezi oběma prostírá se zvláštní tkanivo, tak 

 nazvané cambium čili lýko (z velmi malých, podlouhlých buněk složené) a proměňuje 

 se ke vnitřku v dřevěné buňky a cévy, k zevnitřku ale v buňky lýčové a korové. Toto 

 tkanivo chybí ale chaluhám docela, taktéž lioubám a lišejníkům. U chaluh může se ale 

 za to každá buňka rozmnožovali, jak ve vrstvě korové, tak i ve vrstvě vnitřní, a právě 

 tím sesiluje se a roste chaluha. Při tom pozoruje se ta zvláštní okolnost, že buňky 

 uvnitř v chaluze příční stěny mají ve směru příčního průřezu a pak podle délky cha- 

 luhy rostou, buňky ale v kůře mají příční stěny dle směru podélného. Při dělení vy- 

 lučují buňky ze sebe neustále sliznalou buňkovitou hmotu , a zůstávají mimo to v blá- 

 nách mateční buňky, z níž povstaly, zaobaleny, tak že všechny buňky , které z jediné 

 malky povstaly, souvislý celek představují. Proto se nepředstavuje tkanivo vrstvy vnitřní 

 co jednostejný parcnchym, v němž by buňka vedle buňky ležela, nýbrž jakožto houf 

 dlouhých článkovitých vláken sem tam rozvětvených, zrovna jako v hloubku kloboukové 

 houby. Jednotlivé vlákno z dřeni chaluhy, pro sebe zvláště připravené, má velikou po- 

 dobnost s vláknitou řasou, jejížto budovu jsme při předešlém příkladu (Styg-eoclonium) 

 vyložili (obr. 3.) To samé platí také (Obr. 3.) 



o buňkách v kůře, ale tam to není 

 tak nápadné. Jesti také zajímavo 

 spatřiti, jak všechny buňky jediného 

 vlákna, které z jediné mateční buňky 

 povstalo, ještě tím také úžeji souvisí, 

 že vždy mezi dvěma buňkami pro- 

 středek příční stěny se nesesiluje, nýbrž docela tenký zůstává a tedy průchod tekutiny 

 z jedné buňky do druhé usnadňuje. Sousedující buňky dvou rozličných vláken jsou ale 

 od sebe nejenom bunečními blánkami velmi silnými odděleny, nýbrž také silnou vrstvou 

 hmoly mezibuneční, čímž se samostatnost jednotlivých vláken ještě zvyšuje. 



Z toho všeho vysvitá, že si můžeme celou chaluhu představiti jakožto soujem 

 nesčíslných vláken řas, zrovna jako jsme si již vypodobnili těleso hub, složené z vláken 

 plísňových. A jakož útlé vlákno plesniviny takřka samostatným vzorem jest vláken houbových, 

 tak jsou i rasová vlákna rodů podotknutých (Stygeoclonium a Spirogyra) vzorem vláken, 

 z nichž se chaluhy skládají. Podobnost tato mohla by se nám zdáti luzo vzdálena 

 a abstraktní, ale zrůst chaluh samých nás k tomu přivádí. Na jistých místech chaluhy 

 z rodu Fucus a u jiných objeví se toliž nezřídka bujnější zrůst vnitřních buněk keřo- 

 vých, tak že se zevnitřní vrstva odkryje a jistý počet vnitřních buněk v jednotlivá od 

 sebe oddělená vlákna prodlužovali se počne (Fig. 10. c). Z chaluhy visí pak celý sva- 

 zek takových vláken článkovitých , z nichž každé pro sebe jest docela samostatné 

 a jednoduchému rasovému vláknu docela podobné. Tato vlákna se pak rozvětví a vy- 

 tvoří na konci semenní buňky (Fig. 9. a), docela podobné k semenním buňkám vlákni- 

 tých řas. Tato semena nazvala se vedlejší, na rozdíF od jiných semen, která se u rodu 

 Fucus v malých jamkách na konci větev vyvinují (Fig. 7. 6}. Jamky tyto povstávají 

 zrovna tak, jako vlákna právě podotknutá; bnňky na vnilřní straně kůry prodlouží se 

 toliž na jistých místech ve vlákna, jednotlivé z těchto buněk nestanou se ale dlouhými, 

 nýbrž tlustými (Fig. 8. a), naplní se škrobovými zrnky, obdrží silný obal a promění se 



