308 



řeny měly lakovou tlouštku jako nyní nejsilnější kmeny, a jak se nahoře větve sple'taly, 

 lak srůstaly i dole kořeny v hromadu. Časlo, kde se dva mohutné výběžky kořenů po- 

 tkaly, při pokračujícím zrůstu na so llačily, zahnuly se v oblouky a vystoupily vysoko 

 ze země, tvoříce takřka brány, jimiž jezdec bez sehnuti projeli mohl. Mohli bychom 

 o pravdivosti tohoto popisu pochybovali, kdyby ještě podnes v severní Americe po- 

 dobné výjevy se nepozorovaly. Nyní v celé Evropě neobjevuje se dub nikde v tak 

 obrovských rozměrech, ačkoliv dosaváde velikou část Srbska , Bosny a Erccgoviny po- 

 krývá. Jenom drsná kůra kmenů, klikaté, jako v arabesky zahnuté větve, krásně vy- 

 krajovaným listím zdobené, připomínají již při pohledu na tento krásný strom, že jest 

 tužší povahy nežli košatá lípa, a že dříví, které pod onou korou roste, železnou tvr- 

 dost míti muší. 



Zdá-li se nám dub jako ze železa ulitý, vypadá zas náš buk, jakoby z tuhého 

 kamene vytesán a kovovým listím ozdoben byl. Stoje porůznu na slunných skalnatých 

 horách, jako n. př. na Bezdězu, představuje se docela v tomto pevném vzrůstu. Skalo- 

 lomné kořeny zatínají se jako ohromné spony do kamene, a z nich vystupuje mohutný 

 sukovitý kmen s jasnou korunou. Zde není štíhlý sloup ani zakrnělý pahýl, nýbrž tuhý 

 vzdorný kmen, který namáhavě, ale nezlomnou silou a stoletou trpělivostí kámen pře- 

 máhá a sporou zem sám si na něm nahromaduje. Hladký kmen jest nerovný ale přímý, 

 nahoře rozkládají se jako kamenná ramena mohutné větve vzhůru k nebi, sem tam 

 aohýhané, jakoby i vzduch prorážely s namáháním. Hladké, lesklé a pevné listí, které 

 svou jasnou zeleností na italský vavřín upomíná, rozděleno jest po větvích bujně ale 

 ne příliš hustě, lak že světlo sluneční všude krásně proráží. Nechf i ve vysokém lese 

 buky stěsna vedle sebe slojí, předce leskne se celá koruna v zářícím slunci, a jenom 

 jednotlivá méně osvětlená místa mají smaragdovou barvu. V sousedství jedlí dostává 

 i buk ve vysokém lese štíhlý vzrůst, a tvoří pak vysoké sloupořadí, nad nímž klenou 

 se zelené koruny v závratné výšce. Spadlé suché listi bukové pokrývá zem na ně- 

 kolik střevíců výšky, jako n. př. pod mohutnými buky v Šumavě, a málo kdy proráží 

 tráva anebo zelina vrstvu tuto, leda jen porůzné kapradí, které ze skulin skal vyráží 

 lemujíc praménky vodní. 



Habr podobá se k buku dle vzrůstu a barvy kmene, a také jasnozelené listi 

 jeho poskytuje přívětivý pohled, ačkoliv pro svá hrubší žebra tak čisté průhledností 

 nemá, jako listi bukové. Také uspořádání jeho jest jiné, nebof slojí v radech na vět- 

 vích jako listí u lísky. Poněvadž se habru s prospěchem užívá v pařezním lese, spatřuje 

 se pořídku ve vysokých hvozdech, ale i v pařezním lese nezakrní tak jako buk. 



V stromových sadech, n. p. v Bubenecké oboře, vyskytují se velmi krásné habry, 

 tak též viděl jsem v Černokosleleckých lesích silné habry mezi jedlemi a smrky, stejné 

 výšky s nimi. V pařezním lese, jmenovitě na stráních mělkých lučnalých oudolí v střed- 

 ních Čechách, činí habři půvabné háječky ; nebof ačkoliv nevytvořuje vysoké kmeny, 

 vyhání se předce štíhle do výšky a vystupuje vysoko nad okolní chamrad lískovou. 

 Větve a haluze habru rozkládají se nahoře jako vějíře, nesouce na tenkých letorostech 

 dvojnásobné řady pěkného listí. U oupatí Ďáblického vrchu stojí dva nízké háje, jeden 

 dubový, druhý habrový. V obou hájích vyzdvihují se z kořenů vždy tři neb člyry dosti 

 silné kmeny, a půda pod nimi jest mechem a opadlým listím vystlána. Dubový ten 

 hájek upomíná na křoviny vždy zeleného doubí u břehu Středozemního moře, kde pro 

 neustále vymýfování stromy pořídku značnější velikosti dosahují. Křoviny našeho doubí 



