309 



tvoří stinnou houšf, neb kmeny rozbíhnjí se od kořenů a splílají své vClve a piuty do- 

 hromady, tak že lesíkem lakovým kráčeli lze jen s hlavou skloněnou, a šero tam jako 

 ve vysokém lese panuje. Podobný vzrůst jako tyto doubky ukazují habry druhého háje, 

 jen 8 lim rozdílem , že dubové lislí v chomáče rostoucí hustější přikrov tvoří, nežli 

 řidší koruny habrů, jejichž dlouhé pruty v obloucích dolů se ohybují. Přikrov dubový 

 má více barvu tmavozeleného aksamitu, habrové listí ale má lesk smaragdový. V obou 

 těchto hájích dlí se tak příjemně, jako v nízkých klenbách středověkých hradů. 



Dle podoby Hstů přibližuje se k habru nejvíce jilm, ale vzrůst jeho jest docela 

 jiný. Větve vystupují dosti kolmo do výšky a kloní se pak opět dolů, lak že pohled 

 jilmu na břízu s visutým proutím upomíná. Poslední haluze jsou obyčejně vidličnalé 

 a velmi tenké, a ješlě nápadněji nežli na habru sedí na nich vroubkované lislí ve dvou 

 řadách. Co lesní strom objevuje se jilm jenom někde v prostředním lese , nikdy ale 

 netvoří vysoký les. V pařezním lese vyskytuje se zvláště jeden druh s drsnatou kor- 

 kovitou korou (Ulmus suberosa) v hustých křovích. V starofrancouzských zahradách po- 

 užívalo se jilmu tak jakož i habru k stinným chodbám z loubí klenutým, což obyčejně 

 byla nejkrásnější část těchto nevkusných zahrad. 



CDokončení.) 



O kometách. 



Od dra. V. Kuneše. 



Neobyčejná podoba komet, rychlé a zdánlivě nepravidelné jejich pohyby, neoby- 

 čejný způsob, jakým se nám často objevuji, jakož i ohromná velikost některých po 

 všecky časy podivení působily, ne bez příměsku pověrečné bázně se strany ncvědomců. 

 A však i těm, kteří blíže jsou zasvěceni v divy světa i znají oučinky přirozených pří- 

 čin, zůstávají hádankou až podnes; nebof jakkoliv nepovažujeme více pohyby jejich za 

 nepravidelné, předce vnitřní jejich přirozenost, jakož i úkol jejich v hospodářství naší 

 sluneční soustavy jsou nám lak neznámé, jako byly všem našim předkům. Až posud ne- 

 podáno ani ku pravdě podobného, neřku-li dostatečného vysvětlení původu oněch často 

 nesmírně dlouhých přívěsků, jaké s sebou vlekou a které pod jménem jejich ohonů známy 

 jsou; o nic lépe vysvělleny nejsou některé jiné při nich pozorované podivnosti. 



Na větším díle skládají se komety z veliké a jasné, a však neurčitě obmezené, 

 mlhavé spousty světlové, tak zvané hlavy, která obyčejně ještě jasnější střed a vněm 

 jakési třpytící se jádro ukazuje, podobné k hvězdě nebo planetě. Z hlavy, a to ve 

 směru od slunce odvráceném, vychází proud světla, který, čím více se od hlavy vzda- 

 luje, tím více se rozšiřuje a rozplývá a ohonem komety se nazývá. Tento nádherný 

 přívěsek dosahuje často nesmírné zdánlivé délky. Tak kornela od r. 1680, nejpověst- 

 nější v novějších časech a ve mnohém ohledu nejpamátnější ze všech, jejíž hlava le- 

 skem svým neustupovala hvězdě druhé velikosti, přikrývala ohonem svým více než tře- 

 tinu nebe. Zatím však olion nikoliv není nevyhnutelný přívěsek komet. Viděny jsou 

 mnohé velmi jasné komety s ohony jenom krátkými a slabými, a nemálo jich nemělo 

 docela žádného ohonu. Naopak zase neschází příkladů, že byly komety opatřeny více 

 ohony. Kometa od r. 1744 měla jich neméně nežli šest a přikrývala jimi šestoii, část 



