311 



liou přcdcc kornely v jislých okoliioslccli (iiU vuliUého lesku dosáhnouti, že jím všecka 

 ostatní nci)cská těla pf-edčí kromě jediného slunce ; v takových případech jsou pak i za 

 bílého dne viditelný. Takové síly světla máme více pi^íkladů, jako kometu od r. 363, 

 pak komety r. U06, 1402, 1532, 1577, 1744 a 1843. Obzvláště pamětná jest kometa 

 od r. 1843, která dne 28. února lak silný lesk vyvinula , že byla pozorována vedle 

 slunce. Veliké komety náležejí k vzácnostem. Vůbec počítá se vždy na pět let jedna 

 kometa prostým okem viditelná, a na sto padesát let jedna, kterou lze viděti též za dne. 



PoCct komet, hvězdářsky pozorovaných anebo v historii zmíněných , jest veliký 

 a obnáší více set. Povážíme-li však, že v éascch di-ívějších před vynalezením daleko- 

 hledu toliko veliké a silně zářící komety pozorovány byly, a že od těch dob, co na tu 

 věc obrácena jest větší pozornost, ujde solva rok, aby jjdno neb dvě taková nebeská 

 těla nebyla nalezena, ba že někdy i dvě neb tři najednou se objeví : dá se vším právem 

 přijmouti, že skutečný počet jejich při nejmenším několik tisíc obnáší. Mnohé z nich 

 ujdou všemu pozorování, probíhajíce toliko onu část nebe, která za dne nad obzorem 

 naším se nachází, a nevyvinujíce tolik lesku, aby i za dne byly viditelný. Takové ko- 

 rnely mohou se zraku našemu patrnými sláli jenom u velmi řídkém setkání se s oupl- 

 nýni zalměníui slunce. Takové setkání udalo se šedesát let po narození Kristově, kdežto 

 skutečně pozorována jest kometa na blízku slunce v čas jeho zatmění. 



Shiší zde podotknouti ješlě úkazu velmi pamětihodného, jejž poskytovala r. 1846 

 kofneta Biely. Pozorovány jsou totiž při ní dvě hlavy, z nichž každá měla svíij vlastní 

 olioii. Vzdálenost od sebe obou hlav obnášela k 38 poloměrům zemským, neměníc se 

 po celý čas viditelnosti komety. Tímto úkazem objevila tato kometa věc novou a dů- 

 ležitou, a hvězdáři zvědavě očekávají budoucí její příští. 



Co až posud jsme pověděli, jest vše, co na ten čas o podobách komet a změ- 

 nách jejich známo jest. Těžko jest, nalezli mezi úkazy nám známými nějaký, s nímž by 

 komety aspoň poněkud vhodně porovnati se daly. Nejvíce podobnosti ke kometám má 

 pára, vycházející z trubice dolů obracené, ana tvoříc dole ohyb vysoce vzhůru vystu- 

 puje. Snad i při kometách dal by se přijmouti podobný pochod. Na té straně jádra, 

 která jest ke slunci obrácena, vystupuje neustále, nejspíše působením slunce, spousta par, 

 již jádro žene ke slunci, toto pak od sebe odstrkuje, tak že po obou stranách splývajíc 

 do prostoru světového utíká. 



Marně bychom se po něčem podobném ohlíželi mezi planetami. Páru , vysílající 

 neb odrážející tolik světla, aby z tak nesmírné dálky ještě mohla spatřena býti; páru, 

 která se až na 12 milionů mil, a to v podobě pravidelné rozšiřuje, nenalézáme v sou- 

 stavě planetní. K tomu ke všemu utíká tato pára od slunce, pročež musíme zde při- 

 jmouti sílu odstrkavou, kdežto v celé ostatní budově světů spatřujeme toliko přitažlivost. 

 Také nesnadno dá se vysvětliti, kterak celá ta spousta páry, jižto kometa vysílá, zase 

 k ni se vrací, anebo čím to jest, že vyslaná pára nezpůsobuje žádnou změnu těžíku 

 a následkem toho také změnu běhu, čehož doposavad ani nejmenší stopy není pozorováno. 



Téměř vůbec přijímají nynější hvězdáři k vysvětleni úkazu tohoto silu působící 

 na způsob električnosti, tak že slunci jenom jedna električnost (positivní nebo nega- 

 tivní) , kometám ale obojí se přičítá. Dáme-li tomu, že pára komety provázející jest 

 elektrická, a k lomu přitahována od jádra, dá se tím podoba hlavy a ohonu, jakož i po- 

 ložení tohoto dost dobře vysvětliti. Zatím však rozšíření vědomostí našich v tomto zají- 



