312 



raavém poli nedá se na ten čas docíliti pouhým domyslem, nýbrž může se teprva v bu- 

 doucnosti zakládati na pilné pozorování a bedlivé zaznamenání všech zjevů. 



Jakkoli však o podstatě a způsobe komet, jakož i vůbec o postavení jejich ve 

 všemmíru doposavad jen skrovných a nedostatečných známostí máme : predce, co se týče 

 pohybu těchto záhadných nebeských těl, dostačují včdomosti naše k tomu, abychom 

 dráhy jejich s velikou správností určili. Pohyby jejich jsou na oko velmi nepravidelné, 

 někdy bývají viditelný jenom několik dní, an jindy více měsíců nad obzorem naším zů- 

 stávají. Některé komety pohybují se velmi zdlouhavě , jiné zas nad míru rychle ; ne- 

 zřídka oba tyto kraje zdánlivé rychlosti pozorují se při té samé kometě v rozličných 

 částech její dráhy. Některé komety pohybují se od západu k východu jako planety, 

 pročež nazýváme je pravoběžnými, jiné zase pohybují se zpětběžně. Též neobmezují se 

 jako planety na jistou krajinu nebeskou, nýbrž probíhají bez rozdílu každou část svě- 

 tového prostoru. Proměny zdánUvé jejich velikosti v čas viditelnosti jejich jsou neméně 

 pamětihodné jako jejich rychlost. Někdy objevují se co i mdle svítící a zdlouhavě se po- 

 hybující nebeská těla s malým ohonem anebo zcela bez něho, čím dále však, tím více 

 zrychluje se pohybování jejich, velikosti jim přibývá, až přiblíživše se ku slunci zmizí 

 v jeho záři. V krátce vyjdou z ní na druhé straně a vzdalují se zase od slunce 

 s rychlostí z počátku velikou, později ale vždy ubývající, čím dále od slunce, tím zdlou- 

 havěji pohybují se, ohon se ztratí anebo jej do sebe vtáhne hlava, která sama vždy 

 více bledne, až i dočista zmizí, aby se na větším díle teprv za velmi dlouhý čas na 

 novo objevila. 



Bez návodu, jaký nám poskytuje zákon tíže, navždy by nám záhadným zůstalo 

 toto na oko nepravidelné pohybování. Znamenalo se však, že komety, pokud je možná 

 postihnouti, pohybují se v parabolích rozličné velikosti ale stejného ohniska, kteréžto 

 padá do slunce. Tulo podobu jejich dráhy srovnal Newton se všeobecnou gravitací, 

 a Halley, současník jeho, dovršil známost pravého pohybu komet, ukázav o jedné, že 

 náleží k naší sluneční soustavě, a obíhajíc okolo slunce ellipticky v pravidelných perio- 

 dách nám viditelnou se stává. Z toho snadno bylo připadnouti na domněnku, že všecky 

 komety tvoří část naší slaneční soustavy , konajíce oběh svůj v předlouhých elHpsích, 

 jejichž nám viditelná stránka neliší se značně od parabole. 



Při tom všem rozpakovali se někteří hvězdáři, přiřknouti kometám nepochybné 

 měšfanské právo v naší sluneční soustavě. Chtěli je vyhlašovati za těla, která jenom 

 náhodou přicházejí na blízko slunce a pak zase z oboru přitažlivosti jeho se vzdalují. 

 V tom případu ale muselo by se dle pravidel podobnosti očekávati, že se najdou dráhy 

 všech forem kuželosečných, od málo zakroucené hyperbole až ku kotoučnicím. Tomuto 

 však závěrku odporuje zkušenost , nebof mezi 178 vypočtenými drahami komet nalézá 

 se sotva jedna hyperboHcká, pohybování pak v kotouči ani jediné se nevyskytuje. V sku- 

 tečnosti nalézají se jen forma parabolická anebo roztáhlá elliptická. 



Ještě však jiný důvod svědčí proti domnění, jakoby komety jenom někdy na čas 

 co hosté sluneční soustavu naši navštěvovaly. Shledáváme totiž, jak vůbec v budově 

 všehomíra tak i v jednotlivých částech jeho, stálost i všecky výminky trvalosti ubezpe- 

 čené, což nesrovnává se s tím, aby některý druh těles bloudil v prostoru světovém, 

 nenáležeje k žádné soustavě. A skutečně jeví již ten skrovný počet kometních drah, 

 který dosti zevi-ubně vyměřen jest, jakousi pravidelnost, ukazující na nějaký zákon, jejž 

 teprv budoucnost odhaliti má. Když totiž sestavíme punkty, v nichž nalézaly se komety 



