819 



Pastva je dle ročního počasí rozdílná, hlavně ale požívá veliká zvěř traviny, obilí a zeleniny 

 všelikého druhu, houby, listí a ovoce mnohých rostlin. Na jaře pilně navštěvuje mladé ozimné osení 

 a jetel ; později ale požívá mladou trávu v pasekách a na Inkách, mladé ovesui osení a mladé vý- 

 hony lupenatého stromoví. V letě si vyhledá hrách, čočku, vikev, zralé žito, pšenici , oves , lněné 

 hlávky (pálky), jetel, houby a t. d. Jeleni, kteří ua jaře a v letě žádného zrní nepožívali, nazývají 

 se travní jeleni (Grashirsche). Na podzim miluje jelen zelí, kapustu, mrkev, řepu, brambory, které 

 předními běhy ze země vykopává, mladý jetel, plané ovoce, žaludy, bukvice, divoké kaštany a 

 hrozny. V zimě musí vzít zavděk se suchou travou, vřesem, mechem na stromech, listím z ostružin 

 a malinníků, samčím květem na lískách, poupaty všelikých stromů a keřů, kůrou mladých jasanů, 

 javorů, osyk, topolů a jiv, a někdy také s jmélim na porubených stromech, s řeřichou a t. d., když 

 mu není přístupné ozimné osení. Je-li veliký sníh a při tom veliká zima, ledy vyhladoví a okrotne 

 zvěř v takové míře, že navštěvuje v noci zahrady vesničanů, v kterých vyhrabává zahradní rostliny 

 pod sněhem, a vyhledává roztroušené seno n chlévů. Když je vysoký sníh zmrzlý a ledem tak řka 

 pokrytý, je osnd zvěře velmi smutný, poněvadž si při probořování ledové kůry často běhy poraní a 

 někdy také zlomí. V tom čase nejvíce trpí od škodné (Schádlichen). Mimo podotknutou potravu, 

 máme také příklady, že krotká veliká zvěř požívala masu, lůj, kůži, hadry, papír a t. d. Také lízá 

 divoká a krotká zvěř ráda sůl, pročež se jí liz v lese nastrojuje, Poněvadž skoro v každém ročním 

 počasí požívá šťavnatých rostlin, protož velmi málo pije. Jenom v zimě, kde Je potrava snchá, lízá 

 někdy snih, aby si zahnala žízeií, a když je v letě veliké horko, napájí se v čistých rybnících, po- 

 tokách a v pramenech (studánkách) , nebo se v bahnitých kalužinácb chladí kalením. To ale činí 

 jenom vysoká zvěř, nikoliv daňci a srnčí. 



Oas říje veliké zvěře začíná v měsíci záři a trvá až do polovice měsíce října. Mlhavé a 

 chladné noci napomáhají k tomu, že říjení dřív počne. V tom čase opustí silni jeleni letni stání a 

 pospíchají na říjiště (Brnnstplatz) často daleko ležící, a vyhledají tam laně na ten způsob jako slíd- 

 uíci (ouhledší, Spiirhund), povětrníkcm (nosem) při zemi. Naieznou-U takovou tlupu , tedy zaženou 

 všechny slabé jeleny, a když se při té příležitosti dva silní jeleni potkají, tedy se snaží jeden dru- 

 hého vybojovati (abkámpfen) , při čemž se někdy nebezpečuě poraní. Máme příklady, že se dva je- 

 leni parohami tak zachytili, že se jeden od druhého odtrhnouti nemohl, a tak oba dva na tom místě 

 hladem pojiti museli. Takové spletené parohy nacházejí se u Ulnboké v loveckém zámku ua Ohra- 

 dách, náležejícímu jeho Jasnosti knížeti Adolfu ze Svarcenberka. 



Jelen, jenž v čas říje se slabším jelenem se potýká , slově bojovník, a tu místo, na kterém 

 bojuje, nazývá se bojiště. Vítěz užívá práva manželského, zůstává obyčejně tak dlouho a vybojované 

 tlupy, dokud říje trvá, a myslivci ho jmenují výbojníkem (Platzhirsch) a vybojované misto výbojišté. 

 A však on na tom místě nepožívá jenom sám rozkoše lásky. Také slabší jeleni , kteří se v malé 

 vzdálenosti okolo tlupy zdržují, pohlížejí Jiskřícíma svěllama (očima) na vnadné laně, a toužebně 

 očekávají příhodnou dobu, až obdařeni hudou štěstím vyslyšené lásky. Oni se nechávají obyčejně od 

 žehravého výbojulka střídavě honit, a v jeho nepřítomnosti snaží s« jiný čilý sok úmysl svůj 

 vyvésti, což sobě plaché laní libují. — Jako střela vrazí v přihoduém okamžení mezi tlupu a po- 

 žívá krátce slasti lásky. Takové výstupky se obyčejně přiházejí v noci a při svítáni, a poněvadž 

 pokládáuí (Beschlagen) jenom několik sekund trvá , protož nabude milostník dosti času , aby mohl 

 hbitě uprchnouti a vyhnouti se pomstě navrátivšího se výbijníka. Na tento způsob i slabého jelena 

 vede lest k vítězství. — 



Když říjní jeleni ženou laně, které se od tlupy odraziti nesmějí , zaříjejí (trengen), to jest 

 vydávají hlas v krátkých přestávkách. Okolo 30. září začínají jeleni velmi silně říjeti, od čehož 

 jim krk nabíhá. Toto říjení podobnost má ke řváni býka, a v pokojné noci daleka se po lesích 

 rozléhá. Nejvíce řijejí Jeleni v soumraku, při svítáni a při mlhavém a studeném počatí. V noci také 

 říjej], ne ale tak trvanlivě jako ráno a k večeru. 



