322 



klepání mlýnů upomíná, v slinu jejich pohříženýcli. Také sosnové lesy, ačkoliv velikou 

 část krajiny naší pokrývají, tvoří, vyjma Šumavu, méně význačný ráz, nežli v severní 

 Evropě, kdežto jediné lesní stromy jsou. V Čechách, jmenovitě na vysokých horách, 

 nalézají se sice mohutné kmeny těchto stromů, jako n. p. v lesích u Ždikova, Krumlova, 

 v Šumavě vyskytuji se ohromné smrky u Hluboké, a též na vrších u Svatoňovic neda- 

 leko Náchoda ; abych se však vyhnul opakování té samé věci, chci je popsali při těch 

 krajinách, jejichžto výhradní ráz tvoří. 



Sosnové lesy tvoří ráz severních krajin Evropy, dále za nimi na půlnoc objevuje 

 se jenom nízké, vrbové a březové křoví. Na vlhké jilovitó zemi obsahuji hlavně jedle, 

 na pisoilé půdě borovice. Borový les jest nejpůvodnější v těchto krajinách, v nichžto 

 letního času slunce nezapadá. Ve světle severního slunce rdí se vysoké borové kmeny 

 skoro kovovým leskem, tak že se bory zdaleka podobají k chrámům na měděných slou- 

 pech stojícím. Kraje lesa bývají zarostlé nesčíslnými keři růžovými a ostružinami, je- 

 jichž náhle vyvinutý květ jako na kouzelné pokynutí krátké léto vysokého severu zdobí. 

 Jedlový les má v těchto krajinách temný, zasmušilý pohled, docela jiný, nežli 

 v Šumavě, kde se jedle dosaváde u velikém množství zachovaly. Zde může voda pro 

 hojnost nakloněných roklí a strží snadno odtékali a jenom husté polštáře mechu pouka- 

 zují na větši vlhkost a pokrývají zpráchnivělé kmeny, z nichž nové kmeny do výšky 

 se pnou. 



Ruský a litevský les jedlový vypadá jinak; mislrovně popsal Mickiewicz tento 

 poslední. Z bahna, v němž jenom žáby skřehotají a sloupy komárů se víří, vystupují 

 ohromné, tlusté kmeny, k vysokému zrůslu pro přílišnou vlhkost síly nemajíce a sukovi- 

 tými větvemi nepravidelné v podobě příšerných nestvůr se rozkládajíce. Polorudé 

 špendlící vyráží spoře z klikatých větví, široké chvosty kapradí jsou jediné živěji zelené 

 býlí. Teprva na těchto obrovských nestvůrách, bouří poražených a v bahně hnijících, 

 uhoslí se vysoký jedlový les, jehož koruny blankytu nebeského dotýkati se zdají. Na 

 zemi, která zůstává vězet mezi kořeny poražených stromů, rostou mladé stromy a za- 

 sílají později visuté výběžky dolů do bahna. Vysoké kmeny, větrem poražené, leží na 

 sobě a vedle sebe, jako mrtvoly na bojišti, nad nimi však bujní v krátkém čase nový 

 les. Tak se zde střídá neustále život a zničení. 



Příjemnější obraz jeví ruské březové lesy. Pokud oko do lesa vniknouti může, 

 spatřuje sněhobílé kmeny, a nahoře v rozvětvení leskot jemných listův a tenkých prout- 

 kův zlatou září slunce pohlých ; zdá se, jakoby zlatý déšf s kmenů těchto se ronil. 

 Půda pod břízami jest tam všude pokryta růžemi a hnědočerveným drnem vřesu. Po- 

 různu vystupují z borových a březových hájů vysoké osyky a jeřáby, plné červených 

 plodů. Ale již v srpnu barví se listí osyk krvavě, březové listí žloutne, a rozkošná 

 bujarost dvou měsíců zahalí se brzo do zimního oděvu. ■ 



Rychlonohé ruské koně odvezou cestujícího slřellibitě do jižnějších krajin, kde 

 jeseň teprva za měsíc nastává. V středním Rusku zmizí konečně jedlové lesy, sem 

 tam objevují se ještě borovice a břízy, ale hlavně již převládají husté lesy osykové, 

 místy také již lípami, duby a vysokými jeseny prostoupené. Jeseň jest vlastně lesní 

 strom severu, starým Skandinavům byl posvátný. Zpeřené listí jeho, tvoříc vysoko na 

 pravidelně rozstavených větvích krásnou korunu, upomíná již poněkud na palmové lesy 

 polední. V království Polském jsou tylo lesy, promíchané osykami, borovicemi a bří- 

 zami, všeobecně rozšířeny, jako v středním Rusku; v Malé Rusi ale rozšiřuje se step 



