326 



K n n á r t- k. 



Ud J. Krejčího. 



Milým společníkem, ne vězném, jest kanárek, jejž útlá dívka ve skvostné síni, 

 jakož i pracovitý řemeslník v hlučné dílně stejnou láskou chová. 



Z čeledi pěnkav a původně domovem na blažených Kanárských ostrovech, vy- 

 znamenává se přede vSenii příbuznými největšími vlohami a nejpohyblivější myslí, 

 a jakoby se ještě více zalíbili chtěl, mění u nás svůj špinavě zelený oděv v krásně 

 žlulý nebo zelenavě zažloutlý, 



V povaze své jest kanárek podivuhodný úkaz; rozumný jest jako Cáp, zlostný 

 jako husa a učenlivý jako pejsek. V malém očku jeho zrcadlí se šelmovitost a do- 

 brota, idavička má úllé ol)rysy, postává těla jest slušná, celé chování jeho příjemné. 

 Jak velice k svému prospěchu liší se od vrabec sprosťáka ! Výborně vyvinuty jsou 

 všechny smysly jeho ; pamět, obrazivost a zvláště hudebnost nenalézá se u žádného 

 ptáčka stejné velikosti v té míře sloučena, jako u kanárka. 



Kanárek jest pro hudbu zrozen, nestává se sice z něho virtuos, ale velmi pří- 

 jemný diletant. Však jenom samci provozují umění, samičky nemají básnického pudu 

 a starají se pouze o domácí hospodářství. Tepr»a v stáří, když už vajíčka neklade, 

 zpívá prý i samička. Již v útlém mládí učí se kanárek zpěvu od svého otce, pozorně 

 poslouchá, namáhá se hlas jeho nápodobňovati, ba i cizí hlasy, zpěv slavíka, skřivana, 

 Jívízdot svého pána a písničku kolovrátku drží v paměti a po čase ji dokonale opakuje. 



Každý však neprojevuje stejnou schopnost. Některý umí všechno hned beze 

 všeho namáhání, jiný s obtíží se učí, některý jest roztržitý, nepozorný, a některý 

 tvrdošíjný a dokonce nic se neučí. Vůbec má kanárek mnoho svéhlavosli. Je-li dobrý 

 pták, podrží snadno nápěv i k šestiřádkové pí.sni, ale málokdy ji pak zpívá celou v sou- 

 vislosti, nýbrž jen po kouskách, bud jen začátek, buď konec, bud proslředek, někdy 

 všechno dohromady, jakoby si s tím, čemu se naučil, zahrával. Slouží mu to právě 

 k vyražení. Každý nápěv ale stejně nepodrží, některý souhlasí více s jeho myslí, nežli 

 druhý, zvláště se pozoruje rozdíl v pochopení tvrdých a měkkých tonů. Velmi rád 

 zpívá ve společnosti jiných ptáků, jen když tito lépe nebo hlasitěji nezpívají, nežli on. 

 Slyší-li jiného ptáka zpívati, hned mu odpovídá. Pověsí-li se do pokoje klec s jiným 

 ptákem, hned se po něm ohlíží a neustále hlavičkou po něm kroutí. Ozve-li se nový 

 příchozí, odpoví mu hned, začne-li zpívati, zpívá také, a sice hned hlasitěji nežli soused. 

 Zpívá-li druhý ještě hlasitěji, namáhá všechny své síly, nižádným způsobem se nechce 

 poddati. Dvá kanárkové, jsou-li dobři zpěváci, nesmějí ani klece vedle sebe míti, sice 

 rozhněvá se hned jeden, jak druhého zpívali zaslechne. Jizlivě namiřují pak proti sobě 

 zobáliy a k boji odhodláni rozevírají proti sobě křídla. Zlostí a nenávistí mohou skoro 

 puknouti. Hlas jejich jest nepochopitelně silný, řinčí jako trouba. Mluví-li lidé v po- 

 koji na hlas, hned se dají do zpěvu a sice pořád hlasitějšího, tak že ani vlastního 

 slova není slyšeli. Jsou-li zakřiknuli, zamlčí se sice na okamžení, ale za chvilku počne 

 opět idasitý jejich jásot. Ne jenom vlohy k zpěvu, nýbrž i ctižádost, aby byly uznány, 

 má tedy kanárek. 



Všelijakým , často k víře nepodobným kouskům naučí se tento pták. Nejsnadněji, 

 naučí se vodu k pití v malém okovu k sobě vytahovati. Uchopí zobákem nit , zadržuje 

 ji jednou nožičkou a opětuje to tak často, až je okůvek nahoru vytažen a žízeň uhašena. 

 Vždy ale puslí jej náhle dolů, a na možnost, že by se nit pietrhnouti molila , nemyslí. 



