330 



lézáme pak ve všech zoologických a palacontologických spisech Lamarcka, Mont- 

 forta, Parkinsona, Defrance-a, Deshayes-a a jiných kratší neb delší poje- 

 (hiiiní, rozmnožené neskrovným počtem tvorů nových ; při tom všem ale byla lato po- 

 jednání v porovnání s ostatními třídami zvířat jenom nuzná. 



Tepn'a od r. 1826 vzbudilo se skoumáním Orbigny-ho a uveřejniním výsledků 

 Jeho větší účastenství pro tento oddíl, a rozšířilo se dále ; Orbigny byl též první, který 

 soustavu Foraminifer vystavil, ovšem pouze uměleckou, na tvaru skořapin založenou. 

 Dříve nežli o této soustavě pojednáme, jest nevyhnutelně zapotřebí, podotknouti něco 

 o ústrojnosti této třídy. Pohříchu nemůže se ale v tom ohledu mnoho říci, poněvadž 

 se skoumání dosavadní skoro výhradně na skořápky obmezilo, povaha zvířete samého 

 ale málo proskoumána byla. Ovšem se vyskoumání tomuto na odpor staví překážky 

 velmi podstatné, spočívající dílem v malých rozměrech těla samého, hlavně ale ve vá- 

 penné neprůhledné skořápce, která drobnohledné skoumání měkkého těla nepřipouští. 

 Vápenná skořápka dá se sice kyselinami odstranili, ale tím utrpuje i útlé sliznaté tělo 

 tak znamenitou proměnu, že se tím poznání útlejšího ústrojí docela zruší. 



Foraminifera (dirkonošci), tak pojmenováni od četných direk, jimiž skořápka 

 některých rodů jest provrtána, mají ústrojí velmi jednoduché, a vůbec mnohem nižší, 

 nežli zvířátka korálů, o nichž jsme předtím jednali. Větší díl Foraminifer má drobno- 

 hledné rozměry, mezi skamenělými vyskytují se ale některé značnější velikosti. Nodo- 

 saria Zippei, ode mne v útvaru českých křídových slfnů ve velikém množství nalezená, 

 bývá až na 1" dlouhá; větší díl druhů v české opuce taktéž velmi rozšířených Fron- 

 dicularií dosahuje velikosti několika čárek; Nummulity, o nichž později ještě ob- 

 šírněji promluvíme, objevují se někdy ve velikosti tvrdého tolaru. 



Ještě více nežli jejich velikost mění se podoba jejich. Tělo jejich málokdy jest 

 jednoduše kulaté nebo elliplické, jako Orbiculina a Oolina; obyčejně jest mělčími 

 nebo iilubšími vtaženinanii takřka na několik článků rozděleno, z čehož povstává, ač na 

 velmi jednoduciiém základu, podivu! odná rozmanitost tvarů. Všechny tyto články sou- 

 visí ale vzájemně a tvoří jediné složené tělo, na jehož povrchu žádný brvnatý povlak 

 se nepozoruje. Pokud je známe, má ústrojí velmi jednoduché a představuje jemný 

 blanitý vak rozličné podoby, na povrchu vápennou skořápkou obejmutý, která všechny 

 obrysy měkkého těla opakuje a jako v dokonalém odlitku představuje. Na hořejším volném 

 konci posledního článku vystupují z jednoho nebo z několika otvorů velmi útlé, stažitelné 

 nitky, které dle potřeby až na šestinásobnou délku celého těla natáhnouti se mohou. 

 Nitky tyto rozvětvují se dle délky rozmanitě a představují stromovité nebo kořenité 

 podoby, načež se jméno Rhizopoda (kořenonožci), od Dujardina těmto zvířátkům 

 udělené, vztahuje. U některých druhů s dirkovitou miskou slouží nejenom otvory po- 

 slední komůrky, nýbrž všechny dirky ku propouštění takových nitkových svazků. Tylo 

 nitky jsou, jako tak nazvaná Ambulacra mořských ježltů, ústrojí pohybovací, anof se 

 zvířátko jimi ku všelikým předmětům upevňuje a pak tělo za sebou táhne. Taktéž 

 slouží bezpochyby svým neustálým pohybováním, jako týkadelní věnec polypů, k zaopa- 

 třování potravy. 



U hořejších článků těla, kde se větší otvory v miskách pozorují, zdají se býti 

 ústa, zdah ale u rodů s několika otvory taktéž několik ústních otvorů se nalézá, a v ja- 

 kém poměru tyto otvory k celému tělu jsou, není dosavad rozhodnuto. 



V látce těla některých druhů pozorovaly se hnědožlutě zbarvené částky, jež ně- 



