336 



O z r ů s t u bylin. 



Od Julia Saxa. 



IV. O li sej nic í ch. 



Jako se všude, kde ústrojné látky hniji, plisně a liouby vyvinouti mohou, a kde 

 neustálá vlhkost panuje, řasy své sidlo vyvoli: tak také každý suchý předmét, na nějž 

 po delší čas povětří oučinkuje, potahuje se zvláštními rostlinami, které jméno lišej- 

 níků (Lichenes) nesou. 



Již na procházce topolovým stromořadím spatříme na všech kmenech žluté po- 

 vlaky, podobné, ale jinak zbarvené kory nalezneme na starých plotech a zdech. Též 

 skály v horách a údolích potahují se množstvím pestrých skvrn, které to samé ústroji 

 mají, jako žluté povlaky na kmenech stromů; a vystoupíme-li na vysokých horách nad 

 nejvyšší kraj stromového zrůstu, ba i nad to pásmo, kde ani nízké horské býlí se ne- 

 daří, uzříme i tam ještě lišejníky a mechy, pokrývající v oněch chladných výšinách útesy 

 skalní. Taktéž nám dosvědčují cestovatelé, že jak blíže severních točen na Špicberkách 

 a Nové zemi (Novaja Zemlja), taktéž na ostrovech u jižních točen, kde stromy více nerostou 

 a skrovný počet kvetoucích rostlin se vyskytuje, pusté skály tamější pestrými povlaky 

 lišejníků a rozličnými mechy ze zdobí. Ovšem jsou tylo druhy jenom nízké a neou- 

 hledné v porovnání s oněmi, které v lesích se objevují, kdežto hezčí a dokonalejší 

 druhy hledati musíme. Šedivé, visuté vlášení a k vousům podobné útržky, které na 

 větvích dubů, na odemrelé koře sosen visi, jsou lesníkům dobře známy a považují se 

 často za škodlivé cizopasníky. Od lidí v rostlinopisu nacvičených pokládají se tyto 

 rostliny za způsob mechu, ale již při všeobecném porovnání s nimi mechů přesvědčí se 

 každý, jak dalece od sebe rozdílný jsou. 



Neberouce ani ohledu na to, že mechy mnohem složenější ústrojí mají a na 

 mnohem vyšším stupni vnitřního vyvinutí stojí, dají se již tím snadno od lišejníků 

 rozeznati, že mají obyčejně útlé, krásně zelené listy, které lišejníkům vždy chybí. Pravé 

 mechy podobají se k mahnkým stromkům , mají peň, větve a listy, lišejníky ale ne- 

 mají těchto částí, nýbrž skládají se veskrz z jednostejné látky, která, jsouc suchá, 

 vehkou křehkost má a snadno na prášek rozdrobiti se dá, po dešti ale kožnatou po- 

 vahu přijímá. Při lom nejsou také skoro nikdy tak zeleně zbarveny jako mechy, 

 nýbrž mají nanejvýše olivovou barvu, obyčejně ale zahnědlou, zažloutlou, šedivou nebo 

 bílou. Každý z nás upamaluje se zajisté, že lakové rostliny již viděl, a mnohý snad 

 nevěděl, že jsou právě tyto lišejníky prvním rostlinstvem na neplodném kamení, že 

 připravují půdu bujnějšímu býlí. Nebot na místech, kde žádná jiná rostlina kořínky 

 zapouštěli nemůže, uhošfují se lišejníky, odemrelé tkanivo jejich míchá se s prachem 

 a tvoří prsf, ve které se pak malé mechy ujmouti mohou; po menších meších ná- 

 sledují větší, potahujíce kameny hustým zeleným polštářem, a konečně po letech, 

 snad i po stoletích klíčí se semeno trávy, pestré květiny v této podložce, která ne- 

 ustále se nahromaduje, až i konečně malé stromky nésti může. Tím způsobem při- 

 pravuje se půda pro bujnější a větší rostlinstvo ; nepatrné lišejníky zprostředkovaly 

 tuto proměnu holé skály. Jednoduché ústrojí lišejníků jest také příčinou, že na všech 

 možných místech obývati mohou, jsou-li jenom někdy deštěm ovlažovány; nízká te- 

 plota a svobodný přístup povětří dostačuje k jejich živobytí. Nemajíce žádnýxh pra- 

 vých kořenů, jako vyšší rostliny, nepotřebují také měkké půdy, a mohouce docela 



