341 



zvláštnosti; ale skoumaleli přírody jsou to písmeny, z nichž se dějepis dávného světa 

 skládá; po tisíciletích na den opět vynesené odkrývají jímavé mysli jeho podobu a po- 

 vahu pravěkého tvorstva, které zponenáhla při rozlifiných panujících poměrech na zem- 

 ském povrchu obývalo. V nejhořejších vrstvách země spočívají zbytky zvířat a rostlin, 

 k dnešním podobných a dílem k nejdokonalejším tvorům náležejících, n. p. k ssavcům 

 a rozličným dvojděložným stromťim (javorům, kaštanům, vavřínům atd.). Čím hlouběji 

 do lůna země vnikáme , lim starší jest kamení a tím podivnější jsou zbytky dávného 

 tvorstva, zvířata i rostliny uchylují se vždy více od tvarů dnešních. Zajímavější ještě 

 nežli tento úkaz jest to, že s přibývajícím stářím vrstev také zastupitelů vyšších tříd 

 ubj vá a zbytky nižších tříd vždy více se nahromaďují ; v nejstarších vrstvách nalézají 

 se jenom skamenělé zbytky mořských polypů a korejšů , jisté na nízkém stupni stojící 

 ryby a některé jiné zbytky, které vesměs k nižším zvířatům se počítají. Též pravěké 

 rostlinstvo, hlavně v útvaru kamenouhelném zastoupené, objevuje pouze bezkvěté (tajno- 

 snubné) rody, upomínající na nynější plavuně, přeslice, kapradiny, ačkoli velikost tvarů 

 jest mnohem znamenitější, nežli při dnešních. Sestoupíme-li ještě níže, do vrstev útvaru 

 přechodního (n. p. u nás v Cechách do silurského), ztratí se i tyto tvary a skoumatel 

 nalezne jenom porůznu nezřetelné stopy mořských chaluh (Fukoid), jediných to rostlin 

 pramoře. Chaluhy objevily se tedy nejdříve na zemi, když ještě moře ji krylo; v bahně 

 mořském se nahromaíovaly, když ještě nebylo žádného stromu, žádné zeliny a pestrého 

 květu, žádného ptáka, žádné ještěrky; zároveň s polypy a lasturami vyvinovaly se v pů- 

 vodních mořských hlubinách. Co na prvních suchých úskalích, z moře vzniklých, se 

 vytvořilo, není známo; nebof ani houby ani lišejníky nemohly se pro útlost svého slo- 

 živa zachovali (ačkoliv se stopy lišejníků z jistých vrstev uvádějí) ; ale snadno se 

 můžeme dle obdoby s dnešními poměry domysliti, že tyto počátky jiné býti nemohly, 

 nežli jaké dnes na oživující se skále spatřujeme. Rostlinstvo, jaké nyní na zemi žije, 

 jest výsledkem tvořivé síly po tisíciletí oučinkující. Dávno musily nižší tvary se vy- 

 vinouti a zahynouti, aby dnešní rostlinstvo vzrůsti mohlo. Jako každý národ, ba každý 

 člověk výsledkem svých vlastních dějin jest , tak jest i každá třída rostlin , každý 

 slrom výsledkem tisíciletého vyvinování. Jaké věky musily uplynouti, jaké přechodní 

 tvary musily se objevili , nežli z toho všeho povstala ta Květena , v níž se dnes 

 mysl a oko naše kochá! 



Než opusťme tyto zemězpytné odchylky a vraťme se opět k svým lišejníkům, 

 na nichž ještě všelicos pamětihodného nalezneme. 



Poněvadž lišejníky na suchých místech rostou, musejí potřebnou vláhu z povětří 

 čerpali. Y horkých letech přihazuje se ale často, že toto zřídlo vláhy vyschne, lišej- 

 ník pak zvadne a stane se křehkým a drobivým. Mohli bychom pak mysliti, že jest 

 jako jiná rostlina usmrcen, ale tomu není tak. Prvním deštěm oživne opět umdlená 

 rostlina, tkanivo její nabubří, obdrží sliznalou povahu a rostlina opět žije a roste. 

 Kdežto uschlý lišejník obyčejně šedivou nebo zahnědlou barvu má, objevuje při vlhkém 

 počasí barvu zelenavou nebo žlutě zelenou. Tato proměna dá se jednoduše ze složení 

 tkaniva vysvětliti. Víme již z předešlého, že vrstva zelených, kulatých buněk na ze- 

 vnitřku pokryta jest vrstvou vláken; vyschne-li lišejník, stane se tato zevnitřní vrstva 

 neprůhlednou a obdrží mdlou barvu; změkne-li ale následkem deště, stane se sliznatou, 

 průhlednou, a zelené buňky dolejší vrstvy dají pak celému povrchu barvu. 



Větší díl hšejníků potahuje kůry stromů hustým povlakem, a proto je považují 



