342 



často za škodlivé cizopasníky. Ale lo jest omyl; kůra, na které lišejníci rostou, jest 

 sama již odomřeló řást stromů, anaf na povrchu vždy vysýchá a odumírá , uvnitř ale 

 vždy znovu se tvoři. Lišejníci nemohou tedy stromu samému škoditi. Na čerstvých 

 zelených větvičkách stromů nepozoruje se nikdy žádný lišejník, tím méně na listech ; 

 spatříme-Ii na nich cizopásné rostliny, nejsou to lišejníky, nýbrž houby. 



Spatříme-li tedy v lesích staré stromy, ale pokryté vousatými lišejníky a mechem, 

 nezahynuly tylo stromy následkem zmáhání se těchto rostlin, nýbrž ujímání se jejich 

 jest právě přirozeným následkem úmrtí stromu. — 



Udal jsem již dříve místa, na kterýchž lišejníky nejraději sídlí, totiž suché ska- 

 liny a odemřelé kůry stromů, a že právě tato stanoviska k význačným vlastnostem li- 

 šejníků náležejí. Ale s udáním stanoviště, je-li suché nebo vlhké, tvrdé nebo měkké, 

 ncustanovuje se ještě všeobecný poměr bytu jisté rostliny. Také rostliny mají, tak jako 

 zvířata, svou vlast. Lev obývá jenom v horkém pásmu, bílý medvěd jenom v ledovém ; 

 taktéž jest známo, že palmy jenom v jižních krajinách se daří, sosny v severních. 

 Teplo a některé jiné dosaváde nevyskoumané poměry jsou toho příčinou, že se rozličné 

 rostliny po zemi jenom v určitých krajinách objevjjí, podobné v tom lidskému pokolení, 

 které svými rozličnými plemeny též rozličné krajiny země obývá. Jako o vyšších, platí 

 to samé také o nižších rostlinách. 



Viděli jsme, že řasy našich potoků v moři dařiti se nemohou, poněvadž jim k tomu 

 ústrojnost chybí. Lišejníky rostou ale v povětří, a u těch má tedy rozličnost povětří, 

 průměrný stupeň teploty jeho největšího vlivu na jejich rozšíření po zemi. V té samé 

 zemi roste pak každý druh jenom na jisté půdě a na jistém stanovisku. Lišejníky na 

 stromech mají jiný pohled, než lišejníky na kamenech rostoucí, a oba způsoby rozezná- 

 vají še zase od těch, které na zemi rostou. Ale každá čeleď rostlin objevuje se předce 

 v určité krajině, kde se nejlépe daří, ačkoliv se porůznu též jinde vyskytuje. Tak jest 

 pravá vlast lišejníků ve větších zeměpisných šířkách, vůbec v studenějším pásmu, a dle 

 toho čas nejbujnějšího jejich zrůstu v zimě a z jara. U nás rostou lišejníky hlavně 

 v lesích, poněvadž chladnost jejich dlouho vláhu zadržuje, kdežto na holém kamení 

 brzy vysychají. V půlnočních zemích potahují často veliké prostory, a některé z tam- 

 nějších tvarů jsou pro svou hojnost a užitečnost i u nás známy, k. p. lišejník islandský (Ce- 

 traria islandica), lišejník sobí (Cladonia rangiferina). V těchto zemích nalézá se vůbec 

 málo jiných rostlin, a když se rozsáhlým badáním rozdělení rostlin po zemi poznalo 

 a dle toho rostlinstvo na jednotlivé říše rozdělilo, naztáno jest severní pásmo točnové 

 říší lišejníků a mechů, poněvadž tyto poslední obyčejní jsou průvodci lišejníků. Ale 

 tato rozsáhlá říše má ještě znamenité provincie v mírném a studeném pásmu, jmenovitě 

 na vysokých horách, které se dle průměrné teploty k oněm severním krajinám nejvíce 

 podobají. Když Humboldt na horu Chimborazzo vystoupil , pozoroval na nejvyšších 

 místech, kde všechno ostatní rostlinstvo již zmizelo, pouze lišejníky co poslední zastu- 

 pitele říše rostlinné, a sice kornatý lišejník, podobný k tomu, jejž jsme ve Fig. 10. vy- 

 obrazili. Jakož pak tyto kornaté lišejníky nejprve na lysém kamení se usazují a tak 

 holá místa jinému rostlinstvu připravují, taktéž vzdorují ze všech nejvíce i palčivým pa- 

 prskům slunce i smrtícímu dechu zimy ; nalézají se tedy na hranicích rostlinstva, kde 

 toto zimou a horkem hyne. Představujeme-li si ledy rostlinstvo jakožto oděv země, 

 tvoří lišejníky zároveň s mechy obrubu tohoto oděvu. 



Užitek, jejž lišejníky lidem poskytují, jest u nás méně nápadný, nežli v krajinách, 



