344 



O padajících hvězdách. 

 Od Dr. v. Knneše. 



Mezi rozličné povětrné úkazy, které časem pozorovatele nočního hvězdnatého 

 nebe baví, náleží také lak zvané padání neboli čištění se hvězd, úkaz to velmi obyčejný, 

 ale nad jiné krásný a pamětihodný. 



Ješto některé zkušenosti posledních let nám tyto vždy ještě záhadné povětroné 

 aspoň poněkud více objasnily, nebude tuším od nn'sta, když zde v nejmožnější krátkostí 

 sestavím, co o těchto divných tělesech víme anebo důvodně domýšleti se miižeme. 



Padající hvězdy objevují se co malá, svítící , k hvězdám podobná těla , která se 

 znamenitou rychlostí na nebi se pohybujíce po několika sekundách u menší neb vélší 

 výšce zmizí, někdy také se rozpuknou. Zdánlivá jejich velikost jest rozličná ; větším 

 dílem podobají se jenom k hvězdám 3., 4. neb 5 velikosti, jsou však i lakové, které 

 leskem pi^evyšují Jupitera a Venuši. Ba při některých možná rozeznati i kulatou po- 

 dobu. Tyto poslední podobají se zcela k ohnivým koulím, tak že pražádného roz- 

 dílu nelze udati mezi velikými padajícími hvězdami a malými ohnivými koulemi. 



Po některých takových povětroních zůstávají ohony, naznačující část přeběhnuté 

 jejich dráhy bledým, mlékovým svéstlem. I tyto však ohony zmizí obyčejně v několika 

 sekundách. 



Padající hvězdy spatřujeme ve všech počasích ročních , ve všech nebeských 

 krajinách a ve všelikých směrech se pohybující. V průměru připadá 16 takových úkazů 

 na hodinu. Rychlost jejich obnáší 6 — 7 mil za sekundu, rovnajíc se tím rychlosti země 

 v jejím běhu. Vysokost jejich obnáší v průměru 16 — 20 mil; jsou však i některé, 

 jenž toliko 5—6 mil výšky mají, an jiné objevuji se ve výšce více nežli 100 mil, tedy 

 daleko nad parokruhem země. 



Mimo tyto obyčejné úkazy jsou však i zvláštní, vyznamenávající se hlavně tím, 

 že připadají na jisté dni v roce, že padající hvězdy vzejmou se v určitém bodu nebe 

 a v určitém směru se pohybují. Tyto doby připadají v průměru na 12. listopad a 10. 

 srpen, tak sice, že mohou přijíti též o několik dní dříve neb později. Místa na nebi, 

 kde se vzejmou, jsou 12. listopadu shvězdění lva, a 10. srpna shvězdéní žirafy. Směr 

 konečně, ve kterém se pohybují, jest v obou dobách stejný, totiž od severovýchodu 

 k jihozápadu, tedy rovnoběžný s cestou, již právě koná země na dráze své. Toto jsou 

 všecky výsledky dosavadního pozorování, při čemž i ta okolnost zmínku zasluhuje, že 

 roční tyto doby teprv od r. 1799 stopovati se dají a že v nejnovějším čase méně po- 

 řádně se vracují, nežli v prvních třech desítkách našeho století. 



Předeslavše tyto zkušenosti přicházíme k otázkám : co vlastně jsou tyto pově- 

 troné ? Odkud á z čeho pocházejí ? — otázky to, na které vždy jenom těžko a nedo- 

 statečně odpověděti možná. 



Již svrchu pověděli jsme, že mezi velikými padajícími hvězdami a malými ohni- 

 vými koulemi žádného rozdílu udati nelze. Majíf stejnou výšku, stejnou rychlost, stejné 

 světlo i podobu, i ohony zcela podobné. Tedy aspoň částka padajících hvězd musí 

 býti stejného původu i způsobu jako ohnivé koule, a můžeme tedy bez rozpaku vše, 

 co vypátráno a dokázáno jest o koulích ohnivých, jakož i vše, co o nich ku pravdé 

 podobným se býti vidí, obrátiti též na tyto padající hvězdy. 



Z bedlivě sebraných pozorováních o koulích ohnivých vysvitá, že povětroné tyto 



