349 



bratru svúinu o nově vyšlé musikalie. Někdy v prázdných hodinách vyučoval Indiány 

 také v počátcích křesfanského náboženství. V léto době sepsal prý některé populární 

 spisy, jako o př^ipravování sanýtrn, kyseliny sirkové a střelného prachu. 



U indiánských prabydlitelíi požíval jak pro lékařské a hudebnické své vědomosti, 

 tak i pro svou vlídnost a přívětivost daleko široko veliké lásky a oblíbenosti, i býval 

 od nich na rozličných výletech svých lak srdečně hoslěn jako málo který jiný běloch, 

 obzvláště nerozumi-li jazyku jejich. Za příčinou mravního vlivu jeho na kmeny indiánské 

 poslal ho místokrál Peruánský, Don Pezuela, k národům Chunohů, Patavů a Chiri-. 

 gnaníi, mezi nimiž po tři léta jakožto zákonodárce a vladař prospěšně působil. 



Odtud vrátil se Haenke r. 1809 na statek svůj Buxakacy u Cochobamby, kdežto 

 vzdálen bouří politických, které v tu dobu po mnohá léta Evropou zmítaly, pokojně žil 

 botanickým a hvězdářským studiím svým. V rozličných přátelských listech z oné doby, 

 které do Evropy psal, chválil sobě velice to štěstí, že mu dopřáno tráviti život u vzdá- 

 lenosti všech ruchů politických. 



Brzo však i oněm zámořským krajinám pominul blahý čas míru a zákonního po- 

 řádku, a když r. 1810 i v jižní Americe nastal odboj proti španielské vládě, Haenke 

 v listech svých od r. 1811 ne bez pi-íčiny vyjadřoval obávání, aby jeho bohaté, tak 

 pracně shromážděné poklady přírodnin a ethnografických předmětů, jakož i četné ru- 

 kopisy občanskou válkou škodu netrpěly anebo snad dočista zničeny nebyly. 



Od té doby přátelé H a e n k o v i ani více žádného psaní od něho samého, aniž 

 jaké zprávy o něm od jiných neobdrželi, až r. 1817 veřejné listy a soukromé zprávy 

 oznamovaly úmrtí jeho, neudávajíce však ani bližší okolnosti. Veliké jeho sbírky jsou 

 prý hned po jeho smrti na rozkaz vlády peruánské do Limy odvezeny a tam složeny, 

 aniž kdy více o nich bylo slyšeti. Dle jedné zprávy v Řezenském botanickém časopise 

 Flora (ročn. 1821. č. 3. str. 45.) nalézal prý se Haenkův herbář v rukou jistého pana 

 Pauzy, kr. španielskélio ředitele delů. 



Na neštěstí také mnohé od něho dříve přes Kadix do Evropy poslané a pro vlast 

 jeho určené sbírky bu(f ani nedošly, anebo ve stavu více méně porušeném a zkaženém 

 do Prahy se dostaly, kdežto se nyní chovají v českém národním Museu, jakožto drahý 

 odkaz velezasloužilého vlastenského přírodozpylce. I v těchto zříceninách však nalézají 

 se mnohé věci, jejichž popis pohřešuje se i ve vyšlých mezi tím spisech A. Hum- 

 boldta, Bonplanda, Kuntha, Ruize a Pavona o rostlinách amerických, a které 

 podaly látku k nákladnému dílu, od prof. K. Přešla spořádanému a od národního 

 Musea pod názvem „Reliquiae Hacnkeanae" vydanému, jež hrabě Kašpar Šternberk 

 opatřil vzácnou předmluvou. Jmenovitě v ohledu na tajnosnubné rostliny, zvláště ka- 

 pradiny, na něž onoho času přírodozpytci v cizích dílech světa cestující méně pozor- 

 nosti obraceli, učinil Haenke mnoho, co vděčného uznání zasluhuje. U vědeckém 

 vzděláni bohaté látky toho díla účastnilo se krom toho více slovutných botaniků , aby 

 Haenkovi postavili slušný hterární pomník. Tak vzdělali Nees von Esenbeck 

 houby, Hornschuh mechy, E. Me yer skřípiny. Opit z makovité, Bartling- chrustá večky 

 a ptačincovité, Jan Sv. Presl takkovité, trávy, a ve spolku s bratrem svým šáchorovité, 

 K. P resl kapradiny , vstavačovité , scitaminey, lomikamenovité , slezovitó a mnoho 

 jiných menších rodů. Pohříchu zůstalo dílo to neukončeno, an vyšel pouze I. díl v 5 

 sešitcích a od H. dílu jenom 3 sešitky, od r. 1835 pak všecko ouplně vázne. 



