350 



Drobnosti. 



O porfyrech Vltavského údolí u Prahy. 

 Průřezj jeuž skaluí vrstvy oudolí Vltavského v okolí PražsKím odkrývá, náleží k uejzajínaa- 

 Tějšim místům geoguostickým nejenom v ('echách, ujbrž v celé Evropě. 



V budoncím ročníku místněji pojednáme o uložení těchto vrstev, zvláště na základě rozsáhlých 

 prací pana Joachima Barrandaj předběžně chci se jenom zmíniti o některých porfyrech, které ua 

 •kalnatýrh onbočích Vltavského oudolí se pozorují. 



Porfjry tyto leží v nejhlubších vrstvách našich břidlic, nahoře u Zbraslavi a dole n Podbaby 

 a Libčic, i ačkoliv se dosaváde od mnohých zerař.znalců za výrobek plutonský považují, totiž za 

 horninu, která v pravěku z luna země co žhoucí látka vystoupila a do skulin proražené kury zem- 

 ské vnikla, docela odporuje tomuto domnění uložení našich porfyrů. Porfyry naše tvoří sloje docela 

 zárovně uložené s vrstvami břidlic. 



Již na vrších u Komořan a Závisti pozorují se tyto sloje uprostřed břidlice, do níž zpone- 

 náhla přecházejí. 



Temeno hory, nazvané Nouzov, pak Čihadlo u Závisti skládá se z takového porfjrn. Složivo 

 jeho jest celistvý živec s jednotlivými zrny křemenu, a zdá se, jakoby se ze složiva starší břidlice, 

 která ze živce, křemenu a slídy se skládá, zrovna tak se vyvinoval, jako sloje křemence (Quarzit), 

 které též zárovně s vrstvami břidlice uloženy jsou 



Jiná ložiště porfyrn pozoruji se v Sárkách a na Podbabské skále. Ze skalin bnližulkových 

 divoké Šárky přichází se nejdříve podél břidličnatých úbočí na jižním svahu k roklím blíž Jenerálky, 

 v jejichžto sousedství jednotlivé kusy mandlovce po stráni roztroušené stopy této horniny naznačují. 

 Nepotřebujeme dlouho hledati, abychom tuto horninu skutečně nalezli. Vystupujíce totiž roklí vzhůru 

 k polnostem Vokovickým nalezneme nejdříve vrstevnatou drobu (Grannacke), barvy rudohnědé, zrna 

 Gočkovitého , která se skoro podobá k čočkovité rudě Novo- Jachimovské, jenom že nanejvýše 

 10 — 15% kysličníku železitého, ostatně ale přimíšeniuu hlinitou a křemenitou obsahuje. Na vrstvě 

 této, která se ostatně prodlužuje k hospodě na Jenerálce, kdežto ve sklepě byla vylámána, leži pře- 

 památná hornina porfyrová, na 3 stř. mocná. V zelenavém těstě, hlaceuým vápencem promíchaném, 

 vyskytují se ostré hlati živce, až ua 1 palec dlouhé. Řada velmi poučných kusu této horniny nalézá 

 se ve sbírkách národního Musea. 



Nad tímto porfyrem, který tvoří vrstev dokonale souběžnou s okolními vrstvami, leži sloj že- 

 lezné rudy, velmi nečisté, ua 6 stř. mocné, v nížto se již malá štola zaráželi počala. Železná ruda 

 tato dá se stopovati ve směru k Vokovicům a náleží k jedné z četných železných slojí, které ve 

 starých silurských břidlicích se vyskytují. 



Nad železnou rudou spočívá asi 2 sáhy mocná vrstva inaudlovce, totiž horniny celistvé, za- 

 hnědlé nebo zazelenalé, s četnými kuličkami hlaceuého vápence, který když zvětrá a vypadá, po sobě 

 kulaté jamky zanechává. Hornina dostává z toho podobu bubliuatého kamení. Nad mandlovcem spo- 

 čívá konečně břidlice šedomodrá, tence listnatá , se slojí pevného žintošedého křemence. Celá tato 

 směs hornin nezdá se býti nic jiného leč výsledek lučební proměny silurských vrstev na mokré cestě. 

 Jak se železná ruda z hornin okysličováním železnalých sloučenin tvoří, pozorovalo se již 

 mnohonásobně, jmenovitě v sousedství zeleuokameuu ; zde můžeme podobný původ železné rudy hle- 

 dali. Dá-li se ale o porfyrnaté hornině dokázati, že její živcové hlati též mokrou chemickou cestou 

 povstaly, máme zde znamenitý přiklad mokrého původu živce. Uložení, hojný vápenec a vůbec hy- 

 drochemické zrušeni celé horniny zdají se na tento původ poukazovati. 



Neméně zajímavá jest skála na severní úboči údoU mezi Duhovým Mlýnem a Jenerálkou, 

 okolo níž se Velvarská silnice nahoru k Horoměřicům zatáčí. 



Převládající hornina tělo skály jest zelenavá, nezřetelně vrstevnatá břidlice, která místy též 

 jinoráz do svého složiva přijímá a v afanit přechází. Ka dolejším kraji jest břidlice tato hydroche- 



