366 



Sprostý tabák (Nicot, tabacum) dosaiiuje výšku 5 střevíců, listy jeho, až 

 na 3 siř, dlouhé, mají podobu listů kostivala (Sympiiytum), jsou špičaté, plstnaté, a mají 

 silný zápach, skoro jako blín. Květy jsou krásně červené, trubkovité, nahoře jako 

 nálevka, a stojí v hustých latách (Rispen). Vlast jeho jest Virginie v severní Americe_ 

 Méně rozšířená a pěstovaná rosthna jest tabák velkolistý (Nicot, macrophylla), 

 k předešlému velmi podobný, jehož listy ale délku 5 stř. dosahují. Tabák tento jest 

 velmi dobrý, sází se ale jenom v jižní Americe. Tabák lepkavý (Nicot, gluti- 

 nosa), zde onde v Německu k potřebě sprostého lidu sázený, má mnohem kratší květy 

 než blin, zažloutlé, a více tupé, srdcovilé a chlupaté, jako lepem napuštěné listy; 

 z něho se dělá tabák velmi silný a štiplavý. Ještě méně se pěstuje selský tabák 

 (Nicot, ruslica), k předešlému podobný, ale s hladkým listím a zelenavým květem. 

 Semene jeho potřebuje se s prospčcliem na dělání oleje, kuřlavý tabák z něho zho- 

 tovený jest ale velmi slabý. Taktéž zřídka pěstuje se panenský tabák (Nicot, 

 paniculata), též se zelenavým květem, ale s dlouhou trubkou, jako u sprostého ta- 

 báku. Pamětihodný jest čínský tabák (Nicot, fruticosa), který má podobu silného 

 keře a 10 siř. výšky dosahuje, ostatně ale v květu a listech se sprostým lakákem sou- 

 hlasí. Vlastně není také nic jiného, než odrůda sprostého virginského tabáku, nikoliv 

 ale, jak se domnívali, v Cíiiě původní. Vycházejíc z léto domněnky myslívalo se, že tabák 

 a užívání jeho již před vynalezením Ameriky v Čině známé bylo , z novějšího badáni 

 ale vysvitá, že teprva později do Cíny z Ameriky dovezen byl a tam se zvláštním 

 způsobem zvrhl. 



Zvláštní zápach taháku pochází z lálky , která , chemickým způsobem sama pro 

 sebe vytažena, povahu oleje má, jsouc beze vší barvy a docela průhledná. Chemikové 

 Reimann a Posselt vydobyli (uto látku nejdříve, a nazvali ji podle latinského jména 

 rostliny Nikotin. Lálka lato jest nanejvýše jedovatá, a zápach její upomíná na zápach 

 odlivek při starých zanedbaných dýmkách. Zdá se , že v čerstvé rostlině, soudíme-li 

 podle omamujícího zápachu, velmi mnoho Nikotinu obsaženo jest, poněvadž ale sušením 

 a fabrikací velmi mnoho vyčichne a při kouření mnoho z této lálky v sražené páře, 

 v dýmce a na konci cigára še zadrží, přichází jenom velmi málo do kouře samého. 

 Vždy ale bývá v kouři tabákovém Nikotinu dost, aby se jím dávení, opíjeni nebo obvese- 

 lení mysli způsobilo, což se dle povahy kuřáka a dle jeho zvyku řídi. Ještě méně ou- 

 činkuje Nikotin ve šíiupavém tabáku. Silněji nežli kouřením a šíiupáním dráždí se slinné 

 žlázy a zažívací ústroje žvýkáním tabáku, což u lodníků v Americe, v Tyrolsku a u nás 

 sem tam u sprostého hdu ve zvyku jest. Ohlídněmež se blíže po oučinku Nikotinu. 



Jed oučinkuje vůbec jenom tenkráte, když do krve přijde; to se může dvojím 

 způsobem státi , jednak poraněním, n, p. jedem napuštěnou zbraní anebo uštknutím od 

 hada, jednak strávením, jako při otrávení rostlinnými a kamennými jedy (k. p. utrej- 

 chem). Požívaný jed sdělí se podle povahy své dříve nebo později žilám, jimiž se strá- 

 vená potrava ze střev čerpá, přichází pak do srdce a od tamtud do -všech oadů těla. 

 Tím povstane závrat (když do mozku přichází), ochrnuli nervů, zapálení a jiné chorobné 

 výjevy, a konečně i smrt, podle síly jedu. Jak rychle se jed do krve dostává a jak 

 rychle na nervy oučinkuje, spatřujeme nejvíce při požíváni lihových nápojů. Jak mile 

 opilost začne, byf i v nejslabším způsobu, co zvýšená veselost nebo posilnění po mdlobě, 

 vnikla již krev lihovinou napuštěná ze střev do srdce a odtud do mozku a nervů v ou- 

 dech. Každý již více méně na sobě samém zkusil, že to příliš dlouho netrvá. Jedy, jak 



