372 



klcini svých nepřátel pro zrušení míru se Španťly na smrt odsouzen byl. Brzo po ob- 

 jevení se prvních kuřáku Ve Španělsku byla rostlina sama také do Evropy přinesena, 

 zpočátku jenom na ozdobení do zahrad, později ale také pro hojivost svou, kterou Špa- 

 nělové u Indiánů poznali. Botanikové tehdejší doby, kteří se pouze lékařskými rostli- 

 rarai obírali, schvalovali ji s prospěchem proti lišejům, ránám atd. Dodonacus uvádí ji 

 ve svém spisu r. 1563 jakožto Hyoscyamus peruvianus, Lobel 1576 jakožto Herba sancla 

 sivé Tabacum majus, a jiný dnih jakožto Lana sancla sivé Tabacum minus ; Clusius po- 

 psal r, 1574 čtyry druhy pod jménem Petum Ctak se nazývala u některých Indiánů) 

 angustifolium, lalifolium, tcrtium a quartum. Jakožto lékařská rostlina rozšiiila se nyní 

 brzo v ostatní Evropě, kouření obmezilo se ale jenom na Španěly a Anglii. Nicot, 

 francouzský vyslanec v Lisabone, přinesl ji r. 1560 do Francie, kdežto svou hojivostí 

 znamenitého jména obdržela a podle vyslance jméno dostala, jež i Linné podržel. 



Ze Španělska rozšířilo se kouření tabáku do Francie a bylo tam brzo tak obecné, 

 že Francouzové r. 1626 po vydobytí ostrovů Antilských celé korábni náklady do Paříže 

 poslali a rychle vyprodali. Hollanďané vedli již r. 1610 prospěšný obchod s tabákem, ač- 

 koliv se teprva kouření od Angličanů v Leydenu' studujících naučili. V Němcích uvedlo 

 se kouření v třicetileté válce, a sice také od Angličanů , když tito Čechům na pomoc 

 táhli. Ale již před tím byla tabáková rostlina v lékárnických zahradách známa. Dýmky, 

 z nichž se tenkráte kouřilo, byly hliněné a docela podobny k dýmkám Indiánů a osadníků 

 amerických; dnešní hliněné krejcarové dýmky zachovávají dosavad podobu jejich. 



Za jedno století rozšířilo se kouřeni tedy po celé Evropě; do Ruska bylo od an- 

 glických kupců uvedeno (cestovatel Olearius nalezl kouření r. 1634 v Rusku již velmi 

 rozšířené), do Norvežska, Švédska a Turecka přišlo podobným způsobem, do Polska 

 uvedli je španělští Jesuité. 



Když ale jednak novotou, jednak dyclitivosti lidi po nových dráždidlech , neméně 

 i pro vychválenou hojivosl tabáku užíváni lélo rostliny za tak krátkou dobu v Evropě 

 všeobecného rozšíření došlo, zdvihl se najednou, zvláště, od starých lidí a náboženských 

 Puritánů, tuhý odpor proti kouření, které zvláště u mladého lidu v oblibě bylo. Za pa- 

 nování krále Jakuba I. v Anglii zbavil jistý otec syna svého dědictví, poněvadž jej při 

 kouření zastihl. Král sám byl veliký nepřítel kouření a napsal r. 1619 zvláštní dílo: 

 Misocapnos proti tabáku. Jesuité v Polsku, milovníci tabáku, napsali nle repliku: 

 Antimiso ca p n o s. Král Jakub uložil na tabák vysoké clo, ba podepsal ortel smrti 

 Raleigha dílem z té příčiny, že do Anglie tabák uvedl. Nikdo u jeho dvora nesměl 

 kouřili. Také Ludvik XIU. zapověděl r. 1635 prodej tabáku , a papež Urban VIII. vy- 

 slovil klatbu nade všemi, kteří by v kostele šňupali , načež ale Inuocens XLI. r. 1690 

 šňupání jenom v kostele sv. Petra v Římě zapověděl. Hlavní pohoršení dávali v tom 

 ohledu španělští mnichové, kteří při mši svaté šňupali ; proti nim jednalo se také nej- 

 přísněji, tak že r. 1692 v San Jago pět mnichů za živa jest zazděno, poněvadž pi"ý při 

 mší svaté na kůru cigára kouřili. Také ve Švédsku zapovídalo se kouření z nábo- 

 ženských ohledů; dle rozkazu Gustava Adolfa nesměl nikdo k přijímání, kdo před Um 

 kouřil. V Bernu vyhlášeno jest r. 1661 kouření za hřích proti sedmému přikázaní a zří- 

 zen zvlá štní soud : Cliambre de Tabac, aby nad tím bděl. V Němcích vydávali pouze 

 jednotliví spisovatelé ostré spisy proti kouření, vlády ale trestaly jenom ty kuřáky, je- 

 jichž nepozorností požáry povstaly, ovšem často mnohem přísněji, nežli oumyslné žháře. 

 Také v Rusku, kdežto v městech ze dřeva vystavěných následkem kouřeni častí ohilové 



