373 



povstávali, zapověděl cár Mioliaul Feodoroviě na radu palriaťchy r. 1634 kouření a šňu- 

 páiii pod ztrátou nosu. I turečtí sultánové a inuftové shledali , že se kouření s přiká- 

 záním koránu neshoduje, a proto trestali těžce každého kuřáka. R. 1610 byl jistý Turek, 

 při kouření dostižený, s dýmkou skrze nos prostrčenou potupně po celém Cařiiiradě 

 vodčn. Amurat IV. a šah Perský trestali kouření pokutou smrti. 



Tyto však přísné tresty měly zrovna opačný oučinek, jakož se vůbee věci zapo- 

 vídané tím horlivěji vyhledávají (nilimur in vetitum, cupimusque negata). Užívání tabáku 

 vniklo až do neivzdálenějších krajin světa a národové, kteří z obchodu tabákového 

 prospěch měli, podporovali v.šeobecné užíváni a rozšíření jeho všemožně, zvláště Hol- 

 lanďané a Španělové. Brzo shledalo se též , že zamezováním tímto sám obchod trpí 

 a jeden z nejpřednějších pramenů státních příjmil zastavuje. Již král Jakub zrušil zá- 

 pověd kouření a uložil jenom vysoké clo na tabák. Ludvík XIV. zrušil též zápověd od 

 předchůdce svého vydanou a uvedl nejdříve tabákový monopol, jaký ted ku prospěchu 

 státní pokladnice nejenom ve Francii, nýbrž i ve Španělích, ve Vlaších , v Rakousku 

 a jinde jest uveden. V zemích léchto a též i v jiných začal se nyní kuřlavý a šňu- 

 pavý tabák nejenom z amerických listů zhotovovali, nýbrž sázení tabáku stalo se všude, 

 kde to povětrnosl pi'ipouštěla, všeobecné. 



Zároveň s rozšířením tabáku rozšiřovaly se také všeliké nástroje k užívání jeho. 

 Vymyšleny jsou nejrozličnější podoby dýmek a pyksel, tak že by úplná sbírka jejich od 

 prvního počátku až do nynější doby velmi zajímavou řadu památek všelikého vkusu 

 a potřeby představovala. 



Již r. 1670 byly v Německu v obyčeji dýmky se skleněnou odlívkou (Wasser- 

 sack). Složené dýmky s trubicí, odlívkou a hlavou vynalezl r. 1689 Vídeňský lékař 

 Vikarius. Jenom v Hollandsku a Anglii zachovaly se hliněné dýmky, dle starého způ- 

 sobu z jednoho kusu zhotovené, ve všeobecném užívání. Takových též dýmek užívalo 

 a užívá se ve Francii, jenom že Francouzové hlavy jejich rádi zdobí podobami slav- 

 ných svých mužů; nedávno kouřili Pařižané z Cavaiiíuaků, nyní z Louis Napoleonů. 

 Jakých proměn u nás a v sfrední Evropě dýmky zakusily, nemohu pro rozsáhlost 

 předmětu ani vypočísti. Jakých přechodil nalézá se mezi hliněnou dýmkou nádenníka 

 iiž k dýmce z mořské pěny uměle vyřezané a stříbrem bohaté okované ; kdo zná všechny 

 odrůdy študentských, městských, mysliveckých, panských dýmek; kdo má ouplnou ethno- 

 yrafickoii sbírku jejich ? Význačnou podobu obdržela dýmka ve východní Evropě co čibuk 

 s nízkou širokou hlavou, dlouhou, často draze ozdobenou višňovou troubelí a jantarovou 

 násadkou. Ve východě vynalezen jest též zvláštní způsob dýmek, nargilé nazvaných, 

 kteréž skládají se z krásné nádoby, z čásli vodou naplněné a nahoře tabákovou hlavu 

 nesoucí. Z hlavy této jde trubice dolů do nádoby až skoro ke dnu, a blízko u nádoby 

 jest přidělaná pohyblivá dlouhá trubice, Jížto se kouř, vodou prošlý a čpavých látek 

 zbavený a ochlazený, do úst ssaje. 



Též přerozmanitá jest podoba pyksel na šňupavý tabák, od sprostého kornoutku až 

 k zlaté, diamanty posázené tabatěrce. A jaký pramen fysiognomických studií posky- 

 tuje šňupáni ! 



Nejjednodušší jest užívání tabáku při žvýkání, což zvláště u horalů, n. p. Tyro- 

 láků, a lodnil.ů , kteří při svém zaměstnání dobic kouři i nemohou, všeobecně jest rozší- 

 řeno. Žvýkání tabáku jest též niUoJníin obyčejem u severních Amerikánů, a sice ne- 



