876 



která nejvyššího stupně dosáhne v lu dobu, když přestane pršet, načež nastane ubývání 

 teploty až ke zmíněnému nejmenšímu stupni. An tedy v našich šířkách teplota v běhu 

 roku ukazuje jedno maximum a jedno minimum, nalézáme mezi obratníky vůbec dvě 

 maxima a dvě minima, z nichž lato připadají do prostřed suchého a deštivého počasí, 

 onano na začátek a konec počasí deštivého. 



Z toho, co tuto uvedeno, patrně vysvitá znamenitý vliv jasnosti nebo zakalenosti 

 nebe na teplotu; ještě však znamenitější působení na teplotu mají větrové. 



V ohledu na tuto věc ví asi každý z vlastní zkušenosti, že severní větrové při- 

 nášejí chladno, jižní teplo. Nemá-li to však zůstati pouhým pozorováním, jest potřebí 

 zevrubněji určiti velikost vlivu rozličných vělrů na proměny v parokruhu, jakož i zá- 

 kony, dle kterých se tyto dějí. Neustálá pozorování a vypočítávání s nimi spojená uká- 

 zala, že rozdíl mezi nejteplejším a nejchladnějším větrem obnáší v průměru asi 5", a že 

 nejchladnější vítr téměř v celé Evropě leží mezi severem a východem, tak že jej poklá- 

 dati můžeme za SSV., kdežto naproti tomu nejteplejší vítr leží od jihu trochu na západ, 

 tak že je pokládati můžeme za JJZ. 



Působení větru na teplotu jeví se sice ve všech počasích, vždy ale jest v zimě 

 větší nežli v letě. 



Toto jsou skutečnosti vyplývající z bedlivých dlouholetých pozorování, i zbývá 

 nám toliko udati jejich příčiny. Povážíme- li, že větrové přinášejí s sebou částku oněch 

 vlastností, jakých nabyli v oněch krajinách, odkud vějí, samo sebou z toho následuje, 

 že severní větrové musejí býti chladnější nežli jižní. Dále učí zkušenost, že nejstude- 

 nější a nejteplejší krajiny neleží lak severně a jižně, jako spíše trochu severovýchodně 

 a jihozápadně od nás, a to jest příčina, proč nejstudenější a nejteplejší větrové nesou- 

 hlasí přísně se severem a jihem. 



Při tom však sluší také míti zřetel na polohu Evropy. Když totiž jihozápadní 

 větrové, jmenovitě v zimě, přinášejí s sebou teplý a vlhký vzduch, který zamezuje sty- 

 dimtí půdy, musí při nich teplota vyšší býti, nežli při větrech jižních z pevniny při- 

 cházejících, kteří nezřídka podporují silné ucházení tepla z půdy. Naopak drží v sobě 

 větrové východní méně par, pročež při nich teplota odpařováním se zmenšuje. 



To, co právě jsme pověděli, potvrzuje pravdu již časío vyslovenou, že v meteo- 

 rologii málokdy dva úkazové osamotněle stojí, že každý úkaz příčinu zavdává k více 

 jiným úkazům, zas ale také naopak, že málo kdy mívá některý úkaz jenom jedinou 

 příčinu. Sotva n. p. zdvihl se v našich krajinách vítr jihozápadní, působí na teplotu 

 nejenom teplostí sobě vlastní, nýbrž tento oučinek i hned proměněn bývá parami od 

 něho přinesenými, ježto působí na povahu nebe. Pioto týž vítr jinak působí v zimě 

 a jinak v letě. An totiž vlhcí západní větrové v zimě neobyčejně vysokou teplotou se 

 vyznamenávají, bývají v letě chladnější; nebof v oné části roku zamezuje potažené nebe 

 ucházení tepla z půdy, v této pak překáží slunečním paprskům ji zahřívati. Z toho lze 

 poznali příčinu tolikerých úchylků od obyčejného pochodu tepla v běhu roku. Měsíce, 

 v nichž panují větrové jižní, budou míti docela jinou teplotu, než tytéž měsíce v roce 

 jiném, v němž mají převahu větrové severní. Nastoupí-li pak po větrech západních, 

 delší čas panovavších, větrové východní, stane se ihned znamenitá změna v teplotě. 



Úkazy v povětří, až posud od nás uvažované, dají se vesměs odvoditi z jednoho 

 nejvyššího zřidla, totiž změny teploty, a z té příčiny, jakož i proto, že se vztahují na 

 obor velmi rozsáhlý, mohly býti předmětem našich pozorování. Vedle nich však vy- 



