h 4 
ZIVA. 
ČASOPIS PŘÍRODNÍICKÝ. 
Redaktorové: Prof. Dr. Jan Purkyně a Jan Krejčí. 
Čislo 1. Ročník třetí. Leden 1855. 
Vychází měsíčně po dvou arších. (Cena pro údy Matice obnáší ročně 1 zl. 30 kr. stř., pro odběratele 
ostatní ročně 3 zl. stř. Předplacení přijímá se v kanceláři p. J. U. D. Jos. Fryče, v Jindřišské ulici 
č. 900 — II., pak u domovníka v musejním domě, kdežto se čísla vydávají. Zasílá se také poštou. Po- 
štovné obnáší ročně 36 kr. stř. 
——— ZE o o ny o E E a EE 
Papoušek. 
Mezi cizími a dílem tenkráte v Evropě ještě neznámými zvířaty, kteréž Onesi- 
krit, nejvyšší vůdce loďstva Alexandrova, tři sta třicet let před Kristem do Evropy při- 
nesl, nalezal se jistý pták, jenž pro svou krásu všeobecně obdivován byl. Veliký zobák 
s čelistí hořejší ;hákovitou a dolejší zaokrouhlenou, podlouhlý, stupníčkovitý, tuhý ocas 
a krátké, silné nohy se dvěma prsty do předu trochu srostlými a dvěma do zadu obrá- 
cenými, značily jej. Přitom byl dosti štíhlého zrůstu, a oděn v krásné zelené peří. Rů- 
žová, černě premovaná stužka na krku, nachová lysina na křídlových ramenou, žluté špi- 
čky na prodloužených perech ocasních a červený zobák dodávaly mu zvláštní okrasy. 
Tento. pták, zdélí asi 20 palců, byl první papoušek, kterýž do Evropy přišel, a náležel 
k druhu, jejž naši přírodoskumci papouškem Alexandrovým (Palaeornis Alexandri) na- 
zývají. Od časů Alexandrových až na Verona byl ještě toliko jeden druh znám, nejspíš 
papoušek s červenou stužkou na krku (Palaeornis cubicularis), jenž z Ethyopie pocházel. 
Brzo po jich poznání stali se papouškové pro svou krásu, více ale že se snadno po 
lidech slova vyslovovati učili, v takové míře předmětem marnotratnosti u Římanů, že je- 
denkráte přísný censor Marcus Portius Cato ve shromážděné radě zvolal: „Ó vy senátoři ! 
o nešťastný Říme ! jaké zlé znamení pro tebe! Jakých časů jsme se dočkali, musíce se 
na to dívali, kterak ženy na svém klíně psy krmí a mužové papoušky na ruce nosí!“ — 
"Ptáci tito chovali se ve stříbrných, želvinových a sloninových klecích, a často 
býval jediný papoušek dražší nežli otrok. Železná hůlka byla nástrojem jejich učitele, kte- 
rouž je na hlavu klepával, když byli nepozorni. Na učení vybírali se jenom mladí, nejvýše 
dvouletí ptáci, proto že starší neradi se učili a zapomětlivi byli. Nejvíce je učili vy- 
slovovati jmeno Caesar. V jak hojném počtu jich do Říma bylo přinášíno, může se 
z toho soudili, že hejřivý císař Heliogabal své hosti vedle mozečků flamingů a drozdů, 
jazejčků slavičích a pávích, č hlavičkami papoušků uctíval, a své lvy papoušky kr- 
míval. Také i básníci zamilovali si papoušky a často je opěvovali. Zajímavá jest Ovi- 
dova elegie na smrt Corinnina papouška. Také Krinagoras a Statius opěvovali tylo ptáky. 
Po Apulejovi, v polovici druhého století po Kristu, až na začátek patnáctého sto- 
letí, nebylo nic více o papoušcích slyšeti; alespoň nevyskytl se žádný nový druh. Vyš- 
šímu severu zůstali buď zcela cizí anebo byli jenom z popisu a z vyobrazení známi, 
Živa. 1855. 1 
