2 
Teprv když Vasco de Gama roku 1498 předhoří Dobré Naděje oplaviv cestu námořní ku 
pokladům Indie otevřel a Portugalci novou říši v Asii si vydobyli, byli papouškové ča- 
stěji z Indie do Evropy dováženi, a v krátkém čase jejich druhové lak velice se rozmno— 
žili, že se indičtí a afrikánští papouškové v evropských přístavech v houfech prodávali. 
Nicméně zůstala jejich cena vždy ještě dosti veliká. Člusius vypravuje r. 1605, že prý 
jeden papoušek, jmenem Vogras (Psiltacus garrulus), za 170 hollandských zlatých prodán 
byl. Šedý papoušek (Psitlacus erithraeus), kterýž nyní u nás jest nejzamilovanější, pro- 
tože velmi dobře mluviti se učí, byl r. 1550 od Gesnera do- Evropy přinešen. Brzo po 
odkrytí Ameriky (1492) přišel veliký počet papoušků i z tohoto dílu světa do Evropy, 
mezi nimiž také arasové se svým krásným peřím. Konečně i Australie vydala značný 
počet papoušků, tak že Wagler r. 1832 z Ameriky 83, z Auslralie 66, z Asie 43, 
a z Afriky 10 druhů vypočetl. Za našich dnů jest zajisté ještě více druhů Známo. 
Dr. Staněk jich ve svém přírodopisu uvádí asi na 250 druhů. 
Papouškové jsou družní ptáci, žijíce mimo čas páření u větších neb menších spo- 
lečnostech; a poněvadž téměř bez výminky pěknobarevným peřím ozdobení jsou, působí 
hejno těchto ptáků v temných huštinách velmi příjemný pohled. V té míře ale, jak zají- 
mají oko, nezajímají také ucho; neboť jejich pronikavý křik, jejž až příliš částó vydá- 
vají, zatřásá bubínkem v uchu na nejnepříjemnější spůsob. Nejraději navštěvují vzdě- 
lané krajiny, milujíce ovoce tam pěstované nade všecko. Tím spůsobem popleňují často 
celé zahrady. Krajiny, bohaté na vodu a na močály, také velmi rádi obývají, neboť se 
i vícekráte za den koupají. Jsou-li umoklí, protahují peří zobákem a pak se na slunci 
suší. Jejich strava záleží skoro jenom v ovoci. Obzvláště si dávají chulnati šťávna- 
tého a měkkého ovoce, n. p. bananíky, kávu, palmové ovoce, pomeranče a sladká jádra ; 
přede vším ale mandle. Často rozzobávají ovoce, jenom aby jádro dostali. Utrženou 
mandli tak dlouho v zobáku obracují, až ji šikmo na ostrou hranu dolejší čelisti do- 
stanou, načež snadno skořepinu rozpoltí a jazykem slupku oloupají. Poněvadž jejich křídla 
krátká jsou, stojí jich velikou práci, se svým u srovnání těžkým tělem vzlétnouti; jsou-li 
ale již v letu, letí dosti lehce a často i daleko. Na další cestu se ale jenom tenkráte 
odvažují, když buď se stěhují aneb pronásledováni jsou; neboť obyčejně lítají jenom 
s jedné větve na druhou. 
Samečkové a samičky žijí v něžné obapolné lásce a přítulnosti. Hnízda svá staví 
v dutých stromech aneb skalních děrách. 
V prvním případu sloužívá jim za stelivo červotočina, v druhém suché listí. Mlá- 
dátka líhnou se zcela nahá, a hlava jejich bývá nepravidelně veliká. Tepry po dvou neb 
třech měsících dostávají všecko peří. Až do prvního pelichání zůstávají u svých rodičů. 
Papouškové, kteří se do Evropy přinášejí, bývají na mnoze hned v mládí schy- 
táni a ve své vlasti vychováváni. Avšak i staří se chytávají, což se děje buď opíjením 
jich semenem z bavlníků, anebo omračováním tupými šípy. Jedni i druzí dají se 
zkrotiti, mladší ale snadněji a lépe nežli starší. Nechtějí-li poslouchati, bývají trestáni 
potápěním do studené vody, čehož se velice bojí; aneb se po mich kouř z tabáku dýmá. 
Jsou-li poslušni, dávají se jim lahůdky, ma př. cukr a sladké víno. Zacházeti se musí 
s nimi přísně; taktéž jest třeba beze strachu je do rukou bráti a hlasitě a často na ně 
mluviti; tím spůsobem naučí se nejenom lidská slova vyslovovati, ale i na rozkaz roz- 
ličné pohyby činiti. 
Papouškové jsou tropičtí ptáci 4 proto potřebují v létě v zimě slejného, suchého 
