9 
tepla; obzvláště musí se před vlhkostí, mokrotou a průvanem chrániti. Proto jest také 
radno, chovati je v pokoji, kdež netáhne, a v studenějších krajinách i v letě alespoň 
jednou za den pro ně topiti. Klec musí býti celá z kovu, silnou drátěnou mříží ohra- 
žena, co možná prostorná, a 4—5 střevíců nad podlahou postavena. Arasové chovají 
se svobodně na zvláštních pro mě zřízených postavkách. 
Vodu k piti dostávají papouškové v plechových, arasové ve větších dubových 
nádobách. Jako při domácích zvířatech, chceme-li je při zdraví a čilosti zachovali, 
musí se i při papoušcích náležité čistoty v jejich klecích hleděti; a proto nejméně je- 
dnou za čtrnáct dní jejich klec čistiti. (Co se krmení dotýče, dává se papouškům oby- 
čejně dobrý, čistý semenec; poněvadž ale semenec všem ptákům, dává-li se jim příliš 
často a v příliš veliké míře, škodí — neboť jim nezřídka spůsobuje ochraptění, oslepnutí 
a úbylí — jest dobře a radno, časně je na jiné zrní navykati, a semenec jenom někdy 
za lahůdku jim dávali. Mimo zrní může se jim i vé vodě neb v mléce namočená a pak 
vytlačená žemlička dávati, také se mohou žemličkami a krupičkou krmiti. V letě, když 
jim chceme dáti šťávnaté ovoce, k. p. slívy, třešně, angrešt, může se žemlička jenom 
i ve vodě namáčeti a pak kávou polévati. Vařené kukuřice, zeleného hrachu, -salátu se 
jim může také dávali. Salátu, ač jim slouží ke zdraví, všickni nepřijímají ; ano i na- 
šého sladkého ovoce někteří nechtějí. Hořké mandle a hořká brosková jádra jsou pro 
ně smrtícím jedem; protož se jim také nesmějí nikdy dáti mandlové žemličky, an v nich 
snadno hořkých mandlí býti může. I mnoho třešňových jader může jim býti škodlivo. 
Skoro všickni papouškové postonávají v našich krajinách, a to dílem následkem 
špatného a nepravého s nimi nakládání, dílem že podnebí, ano i voda a slrava zcela 
jiná jsou, než v jejich vlasti. Nejobyčejnější nemoci, jimiž podlehají, jsou: křeče ve 
křídlech a nohou, padoucí nemoc, zácpa, chrapot, kašel, kalařeh a obzvláštně nevčasné 
pelichání, kteréž z toho pochází, že obyčejně všickni papouškové v letě aneb na pod- 
zim se k nám donášejí. V prvním případu nemohou tito dlouhou ceslou na moři a na 
zemi zesláblí ptáci v pravý čas vypelichati, a pak podlehnou nepřirozenému, zdlouha- 
vému pelichání, kteréž po celý rok trvá. Přečká-li to šťastně papoušek, a dochová-ii 
se zvláštní péčí tak dalece, že do příštího leta všecko peří vymění, pak jest uchráněn. 
Mnohem větší nebezpečí hrozí těmto ptákům, byli-li k nám na podzim přinešeni ; neboť 
lu musí ubohá zvířata své vypelichání na cestě přestáti, doslanou rousné peří a mavy= 
knou na vytrhování ho. Takovíto polonazí papouškové ustavičně postonávají, a pák buď 
V ozimě pojdou aneb zůstanou na vždy mrzáky. — Známky nemoci papoušků jsou, mimó 
Iruchlivosta časté a dlouhé spaní, ustavičné křečovité louštění zobákem, zvláště z večera, 
třesení podbřišního peří, kořenný, podivně páchnoucí dech, též i slzení očí a vytékání 
tálilého hlenu z nozder. Kraptem vína, anebo ve víno namočeného chleba může se někdy 
papouškům dobře posloužiti ; jenom se musí pozor dáli, aby se jim příliš mnoho do- 
- brého meudělovalo. Nejhlavnějším nápojem musí vždy voda býti. Ostatně pívají málo 
najednou, ale často, pozdvihujíce při tom hlavu. 
Jak dobře se papouškové mluviti učí, jest známo. Avšak nejsou všickni druhové 
k tomu stejně schopni, ba ani všickní jednotlivci téhož druhu. Sedí papouškové a ze- 
lení amazonové, obzvláště žlulohlaví amazonové (Psittacus ochrocephalus Wagl. s. ama= 
zonicus Kuhl.) jsou k tomu nejschopnější. Nejvíce již sami od sebe mápodobňují hlas 
mnohých zvířat, slýchávají-li jej častěji; ano i všelijaké hluky přírodní a řemeslnické, 
vání, šustění, bušení a td, Rovněž i slova brzo vyslovují, i celé arie hvízdají, 
Ť 1% 
