5 
Locke ubezpečuje, dvou tlumočníků, jednoho Hollanďana a druhého Brasiliána, i byl pevně 
přesvědčen, že při tom žádného podvodu nebylo.“ 
Jiný papoušek, v jednom hraběcím domě chovaný, uměl následovně s hrabětem 
rozmlouvati: „Dobré jitro, pane hrabě!“ — Hrabě: „Jak papoušek odpočíval?“ — 
Papoušek: „Pa — pa — papoušek výborně odpočíval“ — Hrabě: „Chce papoušek 
čokolády ?“ — Papoušek: „Kávy, cukru, cukrátka.“ — Hrabě: „Komorná přichází ?“ 
— Papoušek: „Vari slečno! — Slečna nelibě zavání“ — Hrabě: „Hraběnka !“ — 
Papoušek: „Votre trés affectionné servileur, ma chére comtesse.“ — — Všecka tato 
slova papoušek velmi dobře vyslovoval, zvlášť ale dařila se mu frančina. 
Duchovní W. H. Herbert vypravuje o papouškovi plukovníka O'Kelly, jehož byl 
sám r. 1799 navštívil, následující: „Tento podivuhodný pták dával vždy nohou takt, toče 
se při svém zpěvu na podstavku. Znamenitý tento papoušek prozpěvoval dokonale asi 
padesát rozličných nápěvů, jako n. p. God save the king, slavné žalmy, veselé a vážné 
písně. Často pokračovával v nápěvu, začal-li ho někdo, aniž odzpívané opakoval. Více- 
krát než jednou bylo jeho pánovi až 500 guineí na rok podáváno od lidí, kteříž ho ve- 
řejně ukazovati chtěli, ale plukovník odmrštil vždy z lásky k svému miláčkovi všechna 
taková podání“ — 
Jistý Angličan obdržel z jižní Ameriky papouška, který španělská slova mluviti 
uměl. I naučil ho anglickým slovům, a milý papoušek zapomněl španělská. Po mnoha 
letech, když papoušek již stářím seslábnul, navštívil Angličana jeden Španěl; oba roz- 
mlouvali v španělské řeči a to vzbudilo v papoušku staré, dávno již v něm dřímající 
upomínky. Nadobyčejně se rozčiliv vypravil konečně s velikou obtíží několik španělských 
slov, jimž se byl dříve naučil; rozčílenosť jeho byla ale při tom tak veliká a pták ve 
svém nitru tak mocně dojat, že zkřečovatěl a konečně mrtev sklesl. 
Ostatně jak chytří, učeliví a pěkní ptáci jsou papouškové, tak i nezbední, týraví 
a zlí bývají, a jako opice závistiví. © tom lze se nejlépe přesvědčiti, když dva v jedné 
kleci jsou zavření. Tuť se obapolně týrají, zobají, jeden druhému péří vyškubuje, aneb 
se zase zobkují, milkují a krmí a t. d. Šedé papouškové, amazonové, lorisové a ka- 
kadu dávají se do velikého arasa, jenž velmi nesmělý jest; jsouť svévolní, všecko roz- 
hryžou, i nejtvrdší dubové dříví; roztrhají i nejsilnější drátěnou mříž s největší leh- 
kostí. Arasové jsou dobromyslní, ale oškliví křiklouni; šedí papouškové k svým živitelům 
velmi přívětiví a přítulní, k cizím osobám ale falešní, při tom tiší a smutní, obyčejně až 
Z večera se osmělujíce; amazonové ale, vůbec nejnezbednější ze všech papoušků, kou- 
sají, až kolikrát strašno, i ruku kteráž je krmí, a neustále křičí, ale velmi dlouho vydr- 
žívají a nejlépe se učí mluviti. Kakadu jest ze všech nejmírnější a nejdůvěrnější ; avšak 
i on někdy znezbední, zvláště když jiného hladíme. Takto nám tedy spůsobuje papoušek 
radosti a mnohé zábavy, avšak má i špatné stránky, na které nesmíme zapomenouti. 
J. Solař (dle Oster. Familienbuch.) 
O prahorách českých. 
Od Jana Krejčího. 
Nejstarší a nejzpodnější skály, na nichž všechny usazené vrstvy zemského po- 
vrchu spočívají, nazývají se prahory. Mezi zeměznalci panuje sice spor o původu těchto 
skal, nicméně má ta domněnka nejvíce přivrženců, podle které prahory výsledkem jsou 
žhoucího prvního stavu naší zeměkoule, Zakládá se pak tato domněnka, kterouž zvláště 
