8 
vorům, Zvólněji se kloní do Čech. (Co skalní celek prostírá se od Oharky až k Dunaji 
a východně až k rovině Budějovské a Třeboňské. Širokým prohbím mezi Nejrskem 
a Domažlicemi dělí se patrně na jednu severní část, jíž vlastně jmeno Český les při- 
sluší, a na jednu jižní, kteráž se Šumava nazývá. Oba tyto oddíly obsahují několik 
souběžných hřbetů, z nichž nejzápadnější v celku jest nejvyšší. Český les ukončuje se 
na severu horou Dyleň (Dillenberg), na jihu horou Čerchov u Domažlic; horami asi jen 
3000 stř. vysokými. Vyšší jest jižní čásť čili vlastní Šumava. Počínáť u Nejrska a By- 
střice vysokou Jezerní horou (Osser) a Jezerní Stěnou (Seewand) a táhne se co mo- 
hútný, skoro 4000 stř. vysoký hřbet až k Rakouským hranicem, k Třístoličnému vrchu, 
od něhož se zponenáhla zase snižuje. Jednotlivé hory strmí nad tímto hřbetem ještě 
o 300—500 stř., jako Javor (Arber), Roklan (Rachel, Luzen a j. Souběžně s pohra- 
ničním hřbetem vyzdvihuje se také uvnitř v Čechách ještě jeden mohútný hřbet u Vim- 
berka, jehož nejvyšší temeno Boubín (Kubany) Roklanu a Javoru skoro se vyrovná. 
Oba hřbety, Boubinský a pohraniční, jsou spojeny příčnou výšinou, od níž na východ 
oudolí Vltavy, na západ oudolí Votavy počátek béře. Také na bavorské straně běží 
zároveň s pohraničným hřbetem pásmo hor, známých pod jmenem Bavorský Les. 
Převládající hornina v jižní Šumavě mezi Nejrskem a Budějovicemi jest rula 
a svor, ona tvoří pásmo zpodní, tato svrchní. Všechny ostatní horniny objevují se v po- 
rovnání s těmito jenom v podřízených ložištích. Směr deskového nebo vrstevnatého 
slohu jde v celku od severozápadu k jihovýchodu, obracuje se,ale v jižní části Šumavy 
nápadně k východu, tak že tvoří silný ohyb. 
Rula skládá jmenovitě celé předhoří až k pohraničnému velikému hřbetu. Sloh její 
jest vždy více méně vrstevnatý ; rozličným vyvinutím složiva, zvláště slídy (Glimmer) po- 
vstaly přerozmanilé odrůdy, jejichž vypočítání ale do toho krátkého přehledu nenáleží. 
Obrysy rulových hor jsou zde z většího dílu jemné, okrouhlé, rušením na povětří po- 
krývají se z veliké části drobivou, písčitou ormicí, a jen kolmější stráně zůstávají lysé. 
Smrky a jedle pokrývají v souvislých lesích na mnoho mil tyto hory. 
Nad rulou leží svor ve dvou velikých kusech, z nichž jeden blízko jižního konce 
Čech počíná a severovýchodně ve dvou ramenech až k Strubci u Budějovic a k Borova- 
nům se proslírá, druhý ale na jihozápadních hranicích od Eisensteinu až k Nejrsku vy- 
soký, lesnatý Královský Hvozd a Jezerní pohoří (s Javorem, Jezerní Stěnou a Jezerní 
Horou) skládá. Mezi rulou a svorem jest široké pásmo přechodních hornin, v michž 
se často rula a svor střídají. Na rule a dílem v ní samé leží v jižnější části Šumavy 
bělokamen (Granulit). Z něho se skládá rozsáhlé pohoří Blanského lesa a Kluka u Krum- 
lova, vybíhajíc severně až k Netolicům, jižně až k Polné (Stein) a Hodňovu (Honetschlag). 
Jiná veliká čásť bělokamenu skládá hory mezi Prachaticemi a Lhenicemi, třetí rozkládá 
se u Chrislianberku a sahá od,Tisovky (Neuenberg) až k Zbitinám (Ober-Haid). Menší 
ložiště nalezají se ještě v okolí Budějovickém. Dr. Ferd. Hochstetter, jeden z údů říšské geo- 
logické výpravy v Šumavě, podává velezajímavou zprávu o slohu bělokamenného horstva ). 
Bělokamen, hlavně ze živce (Feldspath) s malým přimíšením křemenu a granatu 
složený, tvoří dílem ohromné ellipsoidy slohu soustředně deskovitého. Na Blanském 
Jese a Kluku, mezi nimiž oudolí Křemžské leží, jest hořejší čásť elipsoidu nevyvinuta 
*) | Geognostische Studien ans dem Běbmerwalde. Von Dr. Ferd, Hochstetter. Jahrbuch der k. k. 
geol. B. A. 1854. N. 1. 
