10 
knut, jako křemenem, slídou, amfibolem a j., pročež se všechny sloje k vypalování stejně 
nehodí. Nejpilněji láme se vápenný kámen na místech, kde daleko v okolí žádného vápna 
není a tedy odbyt hojný jest, jako u Kolence východně za Lomnicí, u Purkarce, se- 
verovýchodně za Pískem, u Bezděkova blíž Hartmanic, u Zablatí a Volar, u Hůltenhofu 
západně za Planou a u Schwarzbachu. 
O mohůtných ložištích duhy byla již v lonském ročníku řeč; pro svou mo- 
húlndst a čistotu jsou vůbec známy. Západně za Schwarzbachem jest tuha nejmoc- 
nější; v šíří 3—12 sáhů táhne se severovýchodně, zahýbá se ale západně za Mokrou 
najednou a běží dle vlnité čáry k Vltavě, kde se severně ke Krumlovu obracuje. Mimo 
to vyskytuje se méně čistá tuha východně za Červeným Dvorem u Krumlova, západně 
za Kalovicemi, u Zimic blíž Rabí, západně u Sušice, u Budašic jižně za Sušicí a na mno- 
hých jiných místech, které dosaváde hornicky vyskoumány nejsou. Tuha bývá často 
provázena kyzem, jehož zvělráním se slává hebkou a mastnou, kdežto do hloubky 
vždy více křehne. 
Přechody do chloritové břidlice, a do křemenité hlinité břidlice, v severní části Šu- 
mavy, čili v Českém Lese tak obyčejné, pozorují se jenom jihozápadně u Nejrska, jižně 
za Boršovem a na některých krajích svoru. 
Žula, kterouž zeměznalci uvykli považovati za vzorní prahorninu, objevuje se 
ve svých balvanitých skalách dílem v mohútných spoustách uprostřed v rule, jako 
jádro horstva, dílem v menších skalinách. Nezřídka přechází rula zponenáhla do žuly 
proměnou  břidličnatého slohu v zrnitý, tak že se obě horniny jako z jednoho ulití vy- 
tvořené představují. Obyčejně rozeznává se žula velikých horských spoust od žuly 
malých skalin, které, jakoby dlouhé skuliny vyplňovaly, rulou a jinými horninami se 
táhnou. K oněm náležejí odrůdy hrubozrné s velikými kryslally živce (Feldspath); k těmto 
křemenité a slídnaté odrůdy. Již od Dunaje z Rakous táhne se žula v širokém pásmu 
k jihovýchodnímu konci Čech, a prostírá se hluboko do Čech až k Českému Brodu. Od 
tohoto mohútného pásma odvětvuje se silné rameno na jižních hranicích českých a tvoří 
vysoký pohraničný hřbet Šumavy: Hvězdní Les (Sternwald), Sv. Tomáš, Hochfichtet, 
Plóckenstein, Třístoličný vrch, Luzen a j. vysoké hory. Toto rameno jest sice mezi 
místy Aigen a Dolní Vltavou úzkým pásmem ruly přetrženo, ale brzo rozšiřuje se i na 
levý břeh Vltavy, až se konečně mezi Kašperskými horami a Eisensteinem v několika 
menších kusech ztrácí. 
Druhá mohútná spousta žuly, prostírající se severně za Pískem, Strakonicemi 
a Horažďovicemi, vysílá četné výběžky do ruly předhor Šumavských, východně od Písku 
táhne se v rule široký žulový hřbet, jižně přes Protivín až k Vodňanům; přes Štěknu 
jižně dá se léž pronásledovati řada osamolnělých kusů ; severně za Strakonicemi běží žulové 
površí přes Hostice, Frymburk k Žihobci, jiné pak přes Zbynice, Svojšice až k Hartma- 
nicům, také západně u Kolince objevuje se takový výběžek žuly. Východně za Ka- 
šperskými horami táhne se též pásmo žulových spoust přes Volíň, Strunkovice až k Neto- 
licům, kolem nichž nesčíslné žulové žíly rulu v nejrozmanitějším směru prošlehují. 
Žula v coukách čili v protáhlých skulinách vložená pozoruje se ostatně skoró 
všude v rulových horách, v mocnosti od 1 palce až k 30—40 sáhům ; délka těchto 
couků obnáší někdy několik hodin cesty. Nejhojněji vyskytují se žulové couky jižně za 
Strakonicemi, mezi Kašperskými horami a Netolicemi, Okolo Písku, okolo Krumlova 
a Stráže a j. Často chová taková žula v sobě turmalín, někdy přechází v pouhé kře- 
