12 
kapalíny vyplněných, roztápějí se zároveň s hnědými a červenými rudami z Budějovské 
roviny v železné peci Adolfových hutí. 
V tomléž hadci objevují se kusy bílého, dílem žlutošedého a modravého opálu 
s černými dendrity, pak shluky sněhobílého magnesitu. O ložištích tuhy bylo již mluveno. 
Z nerostů v prahorninách porůznu zarostlých jsou pamatné: cyanit v bělokamenu 
Blanského lesa, a na Pancru u Eisensteinu ve svoru ; furmalén černý na mnohých místech, 
zvláště ale v křemenítém svoru u Eisenstrassu ; granát v rudohnědých, často i temněčer-= 
vených, průsvítavýeh krystalech, skoro vůbec v bělokamenu a svoru, spořeji v rule. 
Prahory tohoto dílu Šumavy leží na povrchu země beze všech pozdějších usazenin, 
jsouce jen lesem, ornicí, na vysokých horách též rozsáhlými rašelinami pokryty, veliká 
část ukazuje holé stěny a stráně. 
Jenom na jihovýchodním konci Šumavy, tam kde se Budějovskou rovinou od 
horní, kterýž se i podél oudolí Votavy až za Strakonice rozvětvuje, o čemž ostatně již 
vloni při hnědém uhlí jednáno bylo. — 
Obrálíme se v příštím článku k severnímu dílu Šumavy čili k Českému Lesu 
a druhým se Šumavou souvislým horám. 
K vyskoumání botanických poměrů Šumavy vykonal mladší Purkyně lonského leta 
delší cestu, jejíž výpis, jako i dojem, jejž hory tylo na pěšího cestovatele působí, v ná- 
sledujícím článku podává. 
Výlet do Šumavy, 
Od Emanuele Purkyně. 
Poznav za několikadenního pobytu povahu vnilročeské Květeny v lesích Křivo- © 
klátských, octnul jsem se po rychlé cestě v půvabně položených Klatovech, z jejichž © 
vyvýšeného okolí již v pozadík západu a severozápadu v malebných oklikách temné Šu- 
mavské chlumy, zvláště Jezerní hora (Osser) vysoko nad rozvlněným předhořím se spatřují: 
Krásného červencového jitra opustili jsme, můj přítel a já, Klatovy a pustili jsme 
se veselou myslí do Šumavských lesů, těšíce se z budoucí botanické kořisti. Čas od času 
ovanul nás chladnější dech hor široko před námi rozložených, a brzo uchýlili jsme se 
od silnice Nejrské na levo, abychom přímou cestou k cíli svému přes vrchy a doly 
rychleji se blížili a na cestě této ještě rybníky u Tejnice navštívili, kde jsme bohatší 
botanický výtěžek očekávali, nežli v stružkách silničních. Jakou přednost má již pěší 
před kočujícím cestovatelem, jejž koně ovšem po pohodlné ale jednotvárné silnici vle— 
kou; na každý zelený kopec, do každé stinné houště, do temných roklí, vlhkých luk 
může zajíti, blíže se poněkud již k záviděné volnosti ptáka. Brzo jsme se dostali do 
obory Tejnické, jejíž bory a jedle okrouhlý vrch pokrývají, a s bujnou svévolí ohlídali 
jsme se po rozkošně před námi rozložené krajině, na malebné Klatovy, jejichž okna jsme 
ještě počítati mohli, zapomínajíce, že bychom po několikatýdenní cestě v divokých chlu= 
mech a skalách nejbídnější dostavník co nejpříjemnější úkaz vítali, kdyby jen nějakého 
na blízku bylo. Sestoupivše dolů s hory do zeleného údolí, ztratili jsme krásnou 
výhlídku, za to ale skvěl se před námi na širokém rulovém hřbetě veliký Kolovratský 
zámek Tejnický, a pošedše dále spatřili jsme na vyvýšeném výběžku tohoto hřbetu černé 
rozvaliny Klenovské, u jejichž úpalí Úhlavka se vine, 
