15 
Dosli široce táhne se údolí této horské řeky z chlumů Šumavských mezi snižují- 
cím se předhořím, přijímajíc četné poboční úvaly s potoky a ručejemi a chovajíc v lůně 
svém řadu dědin a dvorců, až za Klatovy zase vrchy poněkud se stěsnují a vyvyšují, 
skládajíce nový lesnalý obzor. 
Jaký rozdíl mezi prahorní toulo krajinou a okolím Pražským ! V tomlo, hlavně ze 
silurských a křidových vrstev složeném, panuje vlnitá rovina s hluboko vyrytými řečišti, 
jež si voda v měkčích vrstvách vybrázdila, — zde ale stojí hora za horou, tvrdě a ne- 
ustupně, však se širokými úvaly, na jejichž dně tekoucí voda v mnohonásobných  okli- 
- kách se vine. Také noha cílí dobře rozdíl útvaru. Zde nalezá i na příkrejší stráni 
v rulové skále pevnou podporu, v měkším kamení usazených vrstev středních Čech drobí 
se ale břidlice a vápno často po každém šlápnutí. 
U Janovic opustili jsme zase údolí Úhlavy, kráčejíce vzhůru na levo ke krásnému 
Hohenzollerskému zámku Bystřici a pak zase dolů k Nejrsku, odkud již při záhybu řeky 
na mohútný val horský takřka před námi vystupující jsme zřeli. Opustivše opět Úhlavu a její 
olšové háje, mlýny a pily překročili jsme výstupek levé ouboče, nadcházejíce sobě okliku 
říční, a octli jsme se na druhé straně u vesnice Zelené Lhoty (Grin) v lůně hor samých. 
Jezerní Stěna a Jezerní hora, na jejichž temeně již Bavory počínají, vyzdvihovaly se bez- 
prostředně před námi. Sestoupivše dolů k Úhlavě březovým lesíkem, kráčeli jsme na 
levém břehu jejím již po samé patě ohromné Jezerní Stěny, z jejíhož jezera Úhlava svůj 
- počátek béře. Úrodná, vlajícími polmi a osamotnělými horami pokrytá krajina zmizela jako 
kouzlem; kam jsme se jen ohlídli, šeřil se starý kmenný les a strměly divoké šedé skály. 
Vzhůru lesem obrátili jsme se nyní k Jezerní Stěně, na jejímž jednom výstupku ho- 
slinská myslivna leží, prozalím cíl naší cesty. Cesta vede vysokokmennou smrčinou. 
Smrčiny pokrývají skoto všude patu Šumavy na severní straně a táhnou se až k výši, kde 
jedle a buky začínají. Na této cestě k myslivně stal se nám nejdříve nápadným rozdíl 
mezi lesem na severní a na jižní straně Šumavských vrchů. S temene vysoké skály 
spatřili jsme při zapadajícím slunci samé tmavé smrky kolem sebe a nad sebou, na pro- 
tější polední straně ale bělokmenné břízy, které ve večerním soumraku. zvláštním bílým 
leskem od temných smrčin se odrážely. 
Vystupovali jsme hbitě vzhůru, abychom ještě přede tmou do myslivny dorazili. 
Smrkový les kolem nás měl již poněkud pralesní ráz, neb ačkoliv se v něm dříví po- 
ráželo, osévá se předce sám sebou, a slromy 'roslou blíž a dále od sebe dle libovůle. 
Hustý bahenní mech pokrývá půdu, a křoví černých jahod, až na 2 stř. vysoké, 
obvoří nižší hustou chamraď. Všude vyrůstají ze shnilých kmenů a pařezů mladé smrčky, 
-a to tak zhusta vedle sebe, že ani mísla nemají se rozkládati, a tedy všechny do- 
- lejší větve shodivše jako chmelné tyčky do výšky-se pnou a jen na koruně se zelenají. 
Na starých smrcích bylo pozorovati, že v mládí, dříve nežli sousedé jejich vymýtěni byli, 
v podobných okolnostech vyrůstaly, neb kmen jejich byl znamenitě štíhlý a do veliké 
výšky bez větví, Vlhkost tohoto bažinatého svahu podporuje klíčení mladých smrků, a jest 
také příčinou směstnaného zrůstu. 
Bylo již tma, když jsme dorazili do myslivny, kde bodrý polesný přívětivě nás 
přijal, ale hned také před zlou pohodou příštího dne varoval. A vskutku vyplnilo se ihned 
—— příšlího rána prorokování jeho tak zevrubně, že jsme nejenom následující, nýbrž i ještě 
j dva dni u něho přebýti musili. Čas od času lilo se jako z konve, a zbylo nám jenom 
: několik krátkých mživých chvil k poohlídnuti se v nejbližším okolí myslivny. 
r 
