14 
Jak jsme blahořečili hostinné myslivně ! Což bychom si byli počali před několika lety na 
Tatrách, kdyby nás taková nehoda byla u Mořského oka zastihla! Laskavý čtenář tédy odpu- 
stí, nepředstavuje-li se mi Jezerní Stěna v mé paměti v takové malebnosti, jako snad jiným 
šťastnějším cestovatelům, kteří za modrého nebe a jasného osvětlení tuto místnost navštívili. 
Jezerní Stěna jest mohútný svorový hřbet, který vystupujíc od Eisensteinu v délce 
tří hodiň malebnou klikatou Jezerní horou (Osser) se končí a v průměru 4000 str. výšky 
dosahuje. Na české straně kloní se dílem příkře do hluboké rokle, v níž hladina tichého 
jezera se leskne, na bavorské straně spouští se méně příkře do velkého úvalu. 
Lesy na Jezerní Stěně zachovávají v celku tentýž ráz. 
Půda jest bažinatá, tak že cestovatel v roklích a úžlabech, kde se vlhkost 
ještě více nahromaduje nežli na nakloněných úbočích, s pařezu na pařez skákati 
musí, nechce-li až po kolena v bahně uváznouti. Místem jsou tyto bažiny vyso- 
kým kapradím porostlé, obyčejně ale neroste na mich nic, a jen spletené kořeny 
smrků prostírají se po takové půdě. Na místech více nakloněných prýšlí se mezi kořeny 
hojné praménky, nebo zelenají se smaragdové polštáře mechové, nebo plíží se husté 
kříčky černých jahod. Nade vším klenou se pak všude husté koruny smrků, zatemňu- 
jíce les zvláštním šerem; na poloztrouchnivělých kmenech vyrůstají bělavé trychtýřovilé 
Mišejníky s krvavými kraji, a zde onde vážný hřib neb jiná houba. Mimo rozličné od- 
stíny zelených barev mechů, kapradí, smrků a buků, nespatřuje se jiných barev, pestré 
květy chybí v těchto temných lesech docela. I skály nemají zvláštního význačného tvaru, 
jsouce okrouhlé a nejvíce porostlé, málo kde příkré a kostrbaté jako v Tatrách. Vy- 
mýlčná místa poskytují již pestřejší pohled, tu se bělají pařezy poražených kmenů, 
mech na skále jest vyschlý a zvadlý, an mu chránící slín lesa chybí, a porůznu objevují 
se červené ") a žluté květy *) lesní buřeni. 
Nejpodivnější pohled poskytují v takových mýtinách buky, jež lesník státi ne- 
čhává, aby také do šírky rostly, byvše mezi smrky příliš do výšky vytáhlé. Jsou to nej- 
více vysoké, štíhlé kmeny, až do znamenité výšky hladké, s větvemi k jedné straně 
obrácenými, odkud dříve něco světla obdržovaly. Dostávají lím zvláštní zvětralý pohled, 
jakoby pořád na silném větru byly stály. 
Porazí-li se takový slrom, spatřuje se na kládách z něho vytesaných všude stejná 
ttouštka, ačkoliv hořejší díl jeho o 40 let mladší bývá, nežli dolejší. © Roční kruhy to- 
tiž jsou ma dolejšku hustší a tenší, na hořejšku řidší a tlustší, tak že co stromu na 
větvích a listech ušlo, takřka v dřevu kmenovém si vynahradil, obdržev při tom v husté 
smrčíině jako smrky štíhlý zrůst a hladký kmen s lenkými větvemi. Tlustší a stejněji 
po celém stromě rozdělené větve objevují se na bukových stromech více od ostatních 
stromů vzdálených, ačkoliv i zde pro stín větve v poměru dosti slahé zůstávají. Buky ale, 
které o samolě stojí, rozvětvují se jako duby. Větve jejich nabývají brzo takové tlouštky, 
že se celý kmen v nich ztrácí již ve výšce 5 stř. nad zemí. Takových buků spatřuje 
se však v Šumavě málo, krásné skupení jich viděti jest na Bezdězi. Mnohem hojnější 
jsou na poledním svahu Karpat, kde buk hlavním lesním stromem jest, am v Čechách 
jen porůznu mezi špendličí vlroušen se vyskyluje. Silné větve jejich ohýbají se dle 
všech stran v nejrozmanitějších oklikách, dva- třikráte zkroucené, také kořeny kroutí se 
podivně, jakoby tvrdým kamením násilně se musily protlačovati, kdežto v Šumavě štíhlé 
") pilobium angustifolium. *) Senecio sylvaticus: 
