19 
rují se vyvrácené a ztrouchnivělé kmeny. © Temeno Jezerní hory obsahuje dvě divoké 
roztrhané skály, jako rozvaliny obrovského hradu. Bohužel zaláhlo se nebe, dříve nežli 
jsme na ně vystoupli,“ oblaky a brzo začalo mžíli, tak že jsme v husté mlze zabalení 
jen na kousek cesty před sebe viděli. Les, dilem již vymýlěný, jest na české straně 
ještě pustější nežli na bavorské. Na mýlině slrmí nesčíslné pařezy, dílem zakryté hu- 
stým kapradím, neb ostružinami, mezi nimiž sem tam úzkolistá vrbice “*) se vyzdvihuje. 
V lese samém jsou stromy velmi rozdílné výšky, není to ani prales, ani setý a pěsto- 
vaný les, nýbrž zpustlina, v níž se bez pořádku dříví vysekává. © Pak jsme šli asi ho- 
dimu smrkovým lesem zpustošeným lýkožroutem (Borkenkáfer). © Jenom nejvyšší větve 
smrků měly ještě zelené jehly, všude ostatně byly červené, svadlé, laké kůra byla čer- 
vená, půda daleko červenými jehlami pokryla, tak že celý les měl příšerný pohled, jako 
při požáru. Konečně vyrazivše na zdařbůh z lesa, dostali jsme se k potoku z Jezerní 
hory plynoucímu, který nás dovedl k Jezerním skleněným hutím (Osserhiilten) a pak 
do údolí Úhlavky, odkud jsme podél olšových hájů a bažinatých lučin na večer do 
Nejrska přišli. Vyjmouc vodní rožec ““) nespatřili jsme žádnou významnější rostlinu. 
Druhého dne dorazili jsme zase nazpět do Klatov, kde jsme si po lak mnohém dešti od- 
počinouti chtěli. Však sotva jsme byli pod střechou, již se nebe překrásně vyjasnilo, 
a my se ledy, abychom příležitost nepromeškali, ihned na novou výpravu do jihový- 
chodní Šumavy přichystali. 
Výprava tato bude popsána v příštím článku. 
O nemoci vinných keřů. 
Od Julia Saxa. 
(Přednášeno ve schůzce přírodnického sboru musejního dne 13. prosince b. r.) 
Již lomu asi deset let, co se ponejprvé zvláštní nemoc na vinném hroznu vyskylla, 
a od té doby spůsobila ve vinných zemích tolik škody a stala se pro plíseň, kterážto za 
příčinu této nemoci nyní považovali se může, tak zajímavou, že nebude od místa, 
i našim čtenářům něco bližšího © lélo věci sdělili, ačkoliv jsme se již vloni 0 této 
nemoci zkrátka zmínili. 
Nemoc vinných hroznů byla nejdříve pozorována u Margate v Anglii, a sice od 
Berkleye, který ji skoumal a popsal. Ke cti jistého Tuckera nazval Berkley plíseň, 
na nemocných hroznech se objevující, Očdium Tuckeri, shledav, že tato plíseň náleží 
© k pokolení již dříve známého a na druhy čelného Oidium. 
Od této doby rozšiřovala se nemoc od roka k roku po celé Evropě, pokračujíc 
od severu k jihu. Přeskočila nejdříve přes anglický průliv do Francie a již r. 1848 
byla okolo Versailu pozorována, pak u Paříže, r. 1851 dodrala se do jižní Francie, 
-odtud podél ligurského pobřeží do Italie, Tyrolska, Švýcarska až do Řecka, ba přes Alpy 
r. 1852 do Badenska, Wůrtemberska ke Kannstadlu a Stuttgartu atd. Také na pyre- 
nejský půlostrov se dostala a ani Atlantský oceán nezabránil jejímu rozšiřování, neb 
náhle se vyskytla i na vinicích ostrova Madeiry. 
Mohl, kterýž tuto věc nejdůkladněji vyskoumal, sděluje zajímavou okolnost, že 
39) Epilobium augustifolinm. **) Malachiúm agnaticum. 
2% 
