20 
se totiž ve Versailu nemoc nejdříve na lakových révách objevila, kleré se v sklení- 
cích pěstovaly, pak přepadla révy ve špalírech a konečně teprva otevřené vinohrady. 
V krajinách, kde se réví jenom v otevřených vinohradech pěstuje, objevila sé némoc 
nejdříve na špalírech; ve Švýcařích, kde se nejvíce na stěnách domů rozvádí, spatřila 
se na těchto. Proto navrhli někteří, aby se všechno pěstování révy ve špalírech 
a v skleníkách zapovědělo, ale když nemoc jednou již tak náramně se rozšířila, nebyla 
by taková zápověď zajisté nic platna, kdyby se i provésti dala. 
V Čechách, pokud nám vědomo, neví se o této nemoci dosaváde nic. Čas, kdý 
se lato nemoc objevuje, jest dle pozorování Mohla rozličný. V letech 1851 a 1852 
objevila se brzo po odkvětu, r. 1853 ale při konci jeho v červnu, an se v tomto vlh- 
kém roku květ opozdil. První znamení nemoci pozorují se na dolejších článcích mla- 
dých prutů, odkud se k hořejším článkům rozšiřuje, pak listy a vyvinující se hrozny 
pokrývá. Zpočátku jsou to velmi malé, sotva čárku dlouhé vláčky na pokožce dolejších 
prulových článků a prozrazují se zakalováním jasně zelené barvy prutů ; pak se stávají 
vždy vělšími a několik z nich splyne dohromady ; mezi tím rozezná se na těchto vláč- 
kách již také plíseň v podobě bílého prášku, a při silnějším zvětšení v podobě husté 
spleteniny. V krajinách, kde nemoc keřů silně panovala, pozorovalo se, že všechny od- 
růdy rév této nemoci stejně nepodlehaly. Některé byly celé plísní hustě pokryty a již 
zdaleka znatné, jiné měly na sobě jenom slopy této plísně. © Oučinek nemoci jest roz- 
ličný a řídí se dle většího nebo menšího vyvinutí révy. Objeví-li se plíseň hned po 
květu na hroznech, zůstanou bobule malé, sevrknou a vyschnou nebo nahnijou; polodo- 
spělé bobule vyvinou se sice- dáie, ale poněvadž kůže jejích se pokazí, nemůže zároveň 
s masem se šířiti, pukne konečně a šťávnaté buňky vnitřního vystouplého masa potáhnou 
se za krátko také plesnivinou, klerá ale není Oidium Tuckeri. Pamělihodno jest, že se- 
mena v bobulích navzdor plesnivění předce uzrají. 
Jsou-li hrozny již skoro zralé, neškodí jim plesnivina na povrchu. Mnozí se na- 
máhali vyskoumati, zdali poloha, půda, vlhkost aneb jiné okolnosti na rozšíření nemoci 
vlivu mají, pohříchu se ale shledalo, že se může vyvinouli při nejrozličnějších okolno— 
stech; tolik jenom zdá se býli jisto, že onemocnění oněch hroznů nebezpečnější jest, 
které mají tenkoblané bobule, jako hrozny Muškatelské, Frankenthalské a j., nežli tako- 
vých, u nichž bobule tlustší kůži mají; neb tenší kůže podlehá mnohem snadněji zkáze 
nežli tlustá. Když se plesnivina v jižní Francii a Italii r, 1851 rozšiřovati počala, my- 
slili mnozí, že povstává vnitřním onemocněním rév samých, a obávali se tedy, že révy 
příštího roku snad docela zahynou. Ale brzo se ukázalo, že révy vinnou plísní ve svém 
zdraví nic neutrpěly; nemoc jest toliž docela povrchní. Na místech, kde se plíseň usa- 
dila, překáží se sice buňkám pokožky v jejich zábyvu a obsah zhnědne; ale tento úči- 
nek nesahá hlouběji; nežli do nejpovrchnější vrstvy buněk, dřevo jakož i ostatní tkanivo 
onemocnělého článku zůstane docela zdravé. Také na listech není účinek plesniviny 
příliš veliký; listy, plísní hustě pokryté, zkadeřavějí na podzimek a zhnědnou. © Bobule 
hroznů trpí ale plesnivinou znamenitě, ačkoliv takřka jenom nahodile a mechanicky, ni- 
koliv od vnilřka snad zkaženými šťávami.  Rozpuknutí bobule jest spíše znamení zdra- 
voty a nepřetrženého zrůstu, s nímž jenom zevnilřní blána nepokračuje. Mohl pozoroval 
také, že nejsilnější onemocnění rév r. 1852 na příští rok žádného vlivu nemělo, 
ba nalezl révy, které rok před tím celé plesnivinou potaženy byly, a předce bujně rostly 
a docela čisté byly. 
