25 
vinné nemoci jest. Podle toho jsou také prostředky zřlzeny, kteréž se od těchto mužů 
k vyléčení rév navrhují, má se totiž plíseň sama vyhubiti. Někteří schvalují rozličné 
omývání a podkuřování, jako louhem popelovým, vodou mýdlovou nebo podkuřování ta- 
bákem. © Avšak s prospěchem může se podkuřovali jenom v uzavřených místech, 
a omývání jest již pro malé vinice drahé a namáhavé, tím více pak pro veliké vino- 
hrady. Mimo“ to jsou to prostředky předce nedostatečné ; neb v tomtéž čase, ve kterém 
by se jeden dil vinice očisťoval, mohl by se druhý roznášenými výtrusy nakaziti, a tak 
by se práce vždy znovu opakovati musila. — Nejvšeobecnějšího uznání došlo upotřebení 
tak nazvaných sirkových jater čili síry draslové (Schwefelleber). Bylo navrženo, révy 
uměle ovlhčiti a pak z měchu práškem dotčené látky posýpati, následkem čehož by 
se vyvinulím sírovodíku plíseň dokonale vyhubila. James Forrester dokázal ale zevrub- 
nými počty, že by k zachránění jediné sbírky v Portugalu půldruhaletého výnosu všech 
portugalských vinic potřebí bylo, aby se výlohy zapravily.  Robauan a Montague ve 
Francii navrhli, aby se révy na zem položily, poněvadž shledali, že takové révy nákaze 
méně podléhají, ale i ten prostředek nedal by se pro místní obtíže vůbec provésti. 
Léčení se dá s prospěchem jenom v malé míře provésti, jen na  špalírech 
a v sklenících, ve větší míře jest vždy příliš drahé a oblížné, a nestojí v prospěšném 
poměru s výnosem vinic. Nezbývá tedy prozatím ničeho, nežli trpělivě očekávati, až pří- 
roda sama nemoc zarazí a další vývin plísně pokazí, Na štěstí bylo našich několik 
českých vinic, beztoho neúrodou již dlouho stíhaných, od této nemoci zachráněno ; není 
však jisto, zdaliž v příštích lelech k nám se nedostane. 
Pro ten případ sloužiž tento výklad za vodítko při skoumání jejím. 
Drobnosti. 
Upotřebení osvětlovacího plynu místo paliva. 
(Čteno ve schůzce přírodnického sboru musejního dne 13. prosince b. r.) 
Mnohému asi již na mysl přišlo, obyčejný plamen, jejž vydávají roury plynu osvět- 
lovacího, též potřebovati k ohřání komnat anebo k vaření a jiným domácím potřebám. 
Že k vyhřívání menších místností nemálo prospívá, o tom ví každý z vlastní zkušenosti. 
Ano ve velkých městech, jako v Berlíně, dávno, ač jen pokradmo a k velké škodě ústavů 
osvětlovacích, od mnohých z třídy chudších užíváno plynu místo ohniště k vaření jidel. 
Nyní v tom valný krok učiněn, jak v Angličanech tak i na pevnozemí, zvláště v Berlíně 
panem Elsnerem, inžinýrem tamější městské plynárny. Nářadí Elsnerových užívá se již v Ber- 
líně namnoze jak v domácnosti tak i ve veřejných místnostech: ve fabrikách, laboratoriích 
a t. d. Jest to spůsob pálení nejspořejší, nejlacinější, nejvydatnější, nejčistší, nejpohodl- 
„mější. — Dříve, ba i dosaváde při obyčejném pálení v kamnech, na ohništi, v hutích, fa- 
brikách velká část tepla ucházela parou vodní, an v obyčejném palivu samém (v dříví 
15 pC., v rašelině 22 pC., v kóksu, hnědo- i kamenouhlí 7—9 pC.) velká část vody se 
nachází. Díl tepla ucházel s dusíkem, jenž v našem vzduchu *“/, prostoru zajímá, an 
kyslíku náleží, jenž jedině v sloučení s uhlíkem a vodíkem plamen živí. Veliké množství 
pak uhlíku napolo anebo docela nespáleno ucházelo kouřem, zakalilo vzduch našich měst, 
usazovalo se co kopet a saze v komínech, znečisťovalo nádoby kuchynské, stěny a zdi na- 
šich komnat, domů, ano i prádlo, šaty, papíry, zboží všelijaké, obrazy, sochy a t. d. Tomu 
všemu stane se konec uvedením topení plynem obecných plynáren. Hlavně však a přede 
vším pozornost průmyslníků a učených obracela se tam, kde poměrně nejvíce paliva se 
- stráví, totiž na vysoké pece hutní. Podle badání Ebelmena a Bunsena ze 100 částek pa- 
-iva jen 16—18 pÚ. se užije, ostatní (82—84) neužito uchází. V jedné zkoušce, kde 
- ve vysoké peci za 24 hodin 14 tůn (1 tůna — 640 pinet) se spotřebovalo, užito jen tepla 
asi 3 tůn, ostatních 11 bez užitku uprchalo. Již Francouz Aubertot, později Tampadius, 
snažili se upotřebovati uprchající plyn vysokých pecí, namáhání jejich byla však bez vý- 
Ů 
