84 TE TŘ 
Chci tebe, příteli oživeného tvorstváz álů do, rodinných kruhů živočichů, abysi 
poznal moc lásky mateřské ktěrá Ý sloh spůsobeČh- opět a opět se objevuje, a tak- 
řka základním členem nesmírného řetězu pokolení zvířecích se stává. Podíváme se na 
péče a na snahy staroptigých) rý o své jpotomstvo; nahlídneme do temného doupěte 
lesního zvířete, jakož 1 do opovržené budky bedlivého strážce našeho, "věrného psa; — 
ohřejeme se jaksi v hebounké postýlce, hnízda plačího <a podivíme se umělé jeho stavbě ; 
sestoupíme do hloubky chladných vod a poznáme, že ani zde nevychladla vřelost lásky 
mateřské, „Odtud budeme stopovat nepatrný hmyz a přesvědčíme se, že v: nepatriosti 
příroda často jest největší. Konečně se zastavíme spěšným okem u, nejprvnějších. zá- 
kladů, rozplemeňování, u počátku rodinného spolku vůbec., Spěšně však jen mohu s tebou 
proběhnonti tyto kraje podivného hemžení a životění, doufaje, že v tobě povzbůdím 
touhu, vlastní mysl obrátiti k věcem přírodním, které pouze tenkráte stávají se nejen 
jímavějšími, když okem vlastním na ně pohlížíme. a 
Však přikročme již k věci samé. 
Pohlédni, milý čtenáři, tátnto na koné ana hříbě jeho. Hřebice, ve voze zapřa- 
žená a stenající pod těžkým nákladem, nezapomíná předce ani okamžik na hříbě své. 
Toto vesele po poli se prohání, netušíc v nevinnosti své smutný osud doživotního olro- 
čení; který, je, očekává, ; Starostlivá, matka nepouští je ani +s..0ka;; duzkostně „ohlíží se 
po něm, řehtá a volá na ně, když příliš daleko zabíhá, a nevidí=li je, tu zástaví: krok 
svůj,, a nedbajíc na bolestné rány biče, čeká; ouzkostlivě na milené své dítě. 1 
Kráva; povahy obyčejně netečné a, dosti tupé, nabývá čilosti,, smělosti a ;odváž= 
livosti, jak mile, telátko porodí., Jak je stále líže a celuje! jak. seo ně bojí! k sousedkám 
svým, s nimiž po dlouhá léta v stáji stojí, v, míru a, v dobrém srozumění, |staně se oňyní 
nesnášelivou, zlou a; trkavou. , Z tučné, pastvy: běhává, starostlivá matka domů; áby na- 
kojila telátko své, v osamělém chlévě žalostně, po ní bečící. A. odvádí-li  řezníkujmilé 
její dítě, tu v ouzkosti po něm se ohlíží, trhá řetězy a po mnoho dní a, nocí; žaloštně 
bučí, jako v zoufalosti nad ztrátou svou, ulierás s lé 
Vůbec známá, jest láska čubky k štěnátkům. Z mopkých 0 tom příkladů hcijzde 
pouze jeden uvésti z vlastní své zkušenosti. isyls 1 
Naše čubka porodila mnoho štěnat, a poněvadž právě čas honbyjse blížil; kdežto 
čubka, dobrý to pes honicí, nevyhnutelně se potřebovala, byla: jí odňata „štěnata a dle 
nelidského obyčeje do rybníka hozena. , Nešťastná matka hledala ouzkostně mláďata, svá, 
a nalezše; konečně mrtvoly utopených dítek na břehu rybníka, v, hubě do boudy ; svéz je 
odnesla, a lízajíc, je zahřívala mrtvoly tělem svým, po,celý den, Když však zpozorovala; 
že ;při;; všem namáhání „předce se, nevrací, život; do studených  tělíček nešťastných 
mláďat, tu, naříkala smutně vyjíc po celou noc, až, srdce v těle, usedalo, „a neodloučila 
se více „od mrtvol, svých dětí, dokud jí mocí odejmuty: a, daleko zakopány nebyly. 
-u « Kočka, povahy soběcké, falešné a málo přítulné, miluje předce , vřele; mláďata 
svá; bedlivě je střeže, v tajném koutku senníku neb stodoly, je; ukrývajíc 4 zpozorů- 
je-li, že, všeteční chlapci hnízdo její předce vyslídili, „odnáší v (tlamě skoťátka ma místo 
jiné, lépe ukryté. ;; tsběln 
Vlastnosf tuto, přenášeti mláďata na místo bezpečnější, nalezáme ješlě t mno= 
hých jiných zvířat. Tak sobě povídá lid náš venkovský 0, veverce, že děvatero pělechů 
„sobě stavíj, aby měla vždy pohotově novou skrýš, do, míž by v čas. nebezpečenství 
rodinu svou přenésti mohla, rroxotigo 
