44 
vlasti; zde mezi těmi lesy rozléhal se vítězoslavný ryk vojů Břétislavových, Prokopových 
a Jiříkových. 
Také o Českém lese platí ten všeobecný zákon, jako © jižní Šumavě, že úklon 
horstva větší jest na bávorské nežli na české straně, kdež se prahory ve vlnitě se 
střídajících chlumech snižují, až podle čáry od Kdyně, Horšova Týna, Stráže, Boru, 
Lestkova a Bezdružic tažené do břidličnatého površí silurské soustavy přecházejí. 
Prohbí, naznačené jezerem Vrančem na žulové „vysočině u Waidhausu, dělí také 
Český les na jižní a severní čásť, kterouž bychom Ronšperskou a Tachovskou mazvati 
mohli; ostrý hřbet s dalekovidnou Přimdou (2514 stř.) spojuje ale obloukem do Čech 
prohnutým obě tyto části. Celé toto pohoří, asi na deset mil dlouhé a mnohem nižší nežli 
jižní Šumava, skládá se skoro docela z ruly, jejíž plástvy všeobecně směr pohoří, totiž 
severozápadní zachovávají. Na vnitřní české straně přechází rula rozmanitými přechody 
do prahorní břidlice (Urschiefer), která zase tak zponenáhla do silurských břidlic stře- 
dočeských hor se mění, že není možno ostře ustanoviti, kde prahory vlastně přestávají, 
a kde usazeniny přechodních čili silurských hor začínají. V rule této spočívá u Ta- 
chova a dále až za hranicemi u Waidhausu mohútné horniště žuly a amfibolového kamení, 
dílem i bělokamenu v podobných poměrech jako v jižní Šumavě. Severní konec Če- 
ského lesa, mohúlný Dyleň, skládá se ze svoru (Glimmerschiefer), bohalého na Igranáty 
a andalusity, až k potoku Vondrebskému, kde v hlinitou břidlici přechází. 
Tato břidlice ustanovuje přirozeně severní hranice Českého lesa. Neb severně 
za Oharkou vyzdvihuje se opět svorové horstvo, žulou prostoupené, východozápadní 
směr ale plástev jeho souhlasí již se směrem plástev Krušných hor. Hora Dyleň sou- 
visí prohbím, kterým silnice z Mariánských Lázní do Chebu vede, s jiným prahorním 
skupením, jež Teplské hory nazvati můžeme. Hory tyto, obmezené k jihu nejzpodněj- 
šími vrstvami silurského útvaru u Lestkova, Bezdružic, Úterého a Žlutic, za nimiž se 
v žulových ostrovech u Albeřic a Petrohradu mezi silurským a kamenouhelným útvarem 
ztrácejí, na východní straně oddělené mohútným čedičovým horstvem mezi Valčem, Dou- 
povem a Kláštercem od třelihorní roviny Žatecké, na severu pak třetihorními vrstvami 
údolí Oharky od Krušných hor, dosahují na Císařském lese (Kaiserwald) u Kynžvartu 
nejvyšší své výšky 3078 střevíců, na hadcové pak hoře u Mnichova (Einsiedel) výšky 
2652 stř. I tyto hory skládají se z veliké části z ruly, která západně u Dyleni svorem 
pokryta a od Mariánských Lázní, Žandova až k Slavkovu, Loktu a Karlovým Varům žu- 
lou prostoupena jest. Amfibolové kamení, pravápenec, zvláště pak hadec u Mnichova 
mají též účastenství ve skladu těchto hor. Dle směru a uložení mohou se prahory 
tyto sice ke Krušným horám počítati, nicméně tvoří ale samostatné horstvo. 
Prohbí dosti patrné dělí Teplské hory a jejich výběžky od Českého Lesa, a tímto: 
celým prohbím táhne se od bavorských hranic u Volmavy až severně za ' Mariánské: 
Lázně mohútné pásmo amfibolového kamení s mnohými jinými vloženými horninami. * 
Ke krajinám geognosticky nejzajímavějším náleží okolí Ronšperské, kdežto v rule 
spočívají spousty písmenkové a čočkové žuly, jakož i nejkrásnější odrůdy gabbrového 
kamení s některými vzácnými nerosty. Dále severně za Stráží (Neustadtl) a Borem 
(Hayd) jest do amfibolového kamení vložena žula, která se přes Planou až k Marián- 
ským Lázním prostírá. 
Zvláštní zeměznalecký úkaz Šumavy a Českého lesa jest sloj křemence na roz- 
hraní ruly a amfibolového kamení, která až na 150 střevíců mocná již v Bavorském lese 
