60 
d). Žloulek. 
Žloutek, žlutostí svou vyznačený; představuje dokonalóu kouli, a jest dvěma blán- 
kami uzavřen, z nichž jedna zevnější, od vynálezce Dutrochetová zvaná, se šňůrkama 
úzce souvisí; druhá, vnitřní, jest vlastní loutková, původně se žloutkem ve vaječníku 
vznikající, o kterýchž na svém místě. Látka žloutku hustě tekutá rozplyne se, když 
roztrhneš jeho mázdřičku, která ji v kulaté oné podobě udržuje. Není však pouhá tekutina, 
jako na příklad tekutý bílek, nýbrž vekrz a veskrz z utvořených částek složena, které 
uvnitř žloutku jisté postavení zajímají. Předně ouhrnkem se může říci, že skoro celý 
žloutek složen jest z vlastních buněk nebo kuliček olejovitých rozličné velikosti, které 
vespolek látkou bílkovitou spojeny jsou. 
Hned pod mázdrou žloutkovou rozprostírá se po celém objemu žloutku vrstva 
nejmenších, běle průzračných, ouzce spojených buněk, jenž by se za vlastní blánku po- 
važovati mohla, kdyby její tekutost tomu neodporovala. Z dvojích ale ohledů aspoň, ku 
blánce se přibližuje. Předně má předce větší souvislost než ostatní látka žloutková, pak 
i v sobě obsahuje pravdivou blánku, totiž očko, v kterém, když se vejce líhne, zárodek 
klíčí, pročež učeně blastoderma , totiž kelní kožka se zove, do které, když vzrůstaje, se 
šíří, až celý žloutek obejme, ona povrchní vrstva buněk přechází. Nejbliže pod „ní le- 
žící buňky jsou trochu větší, méně souvislé, aniž vrstevnatě položené, běložluté, uvnitř 
zavírající olejové, dosti veliké, průhledné, bledé kuličky. 
Dále uvnitř jsou buňky vždy větší, vnilřní jejich kuličky olejné vždy drobnější, 
žlutější, méně průzračné. V samém středu žloutku jest dutina naplněná vlastní látkou 
tekutou, přižloutle bílou, na spůsob hustého mléka. Jest složena z tekutiny bílkové 
kalné, a z buněk větších, sporých, též krapky dle zdání olejové zavírajících. Zdá, se, 
že tato dutina středeční souvisí s očkem, což ale ještě ouplně vypátráno není., Velká ( 
„část oněch olejových kuliček, v buňkách obsažených, zdá se býti hutnosti voskové, ne- 
bof když se smáčkou mezi sklíčky, puknou na několika místech po kraji, aniž více zku- 
latí. Mezi buňkami v celém žloutku rozlita jest tekutina kalná, hustá, bílečná. Její kal- 
nost pochází od nesčíslného množství nejdrobnějších zrnéček, které, když je zředíš vodou, 
nejživější pohybování, Brownovské zvané (0 kterém později někdy promluvíme), ukazují. 
Poněvadž se nadíti mohu, že mnozí čtenáři Živy, jimž prostředky k tomu na 
snadě jsou, k některým badáním, jakéž jsme již dosaváde podali, též oučinně přikročí, 
vyložím tu spůsoby, jakými se žloutek nejlépe prohledati může. 
Předně třeba žloutek poznati v přirozeném, nezměněném spůsobu. Vyber si 
misku tmavé barvy dosti hlubokou, aby tam vejce celé pod vodu se ponořilo, a též 
dosti širokou, aby kraje vniknutí slunečního světla nezabraňovaly, naplň ji vodou, a pod 
vodou otěvři v ní opatrně vejce, aby se žloutek neroztrhal a bílek hustý podržel svou ý 
podobu. -Jestližes dříve bílek tekutý co možná odstranil, zakalí se jím voda, i třebat 
jej srkáním a přiléváním čerstvé vody odstraniti. Proskoumav hustý bílek ,a položení 
svazečků odstraň jej též srkáním až na samý žloutek, při čemž velmi pozorně | třeba. „se 
chovati, abysi žloutek, který se při tom někdy silně pohybuje, koncem trubičky. nepo- 
rouchal. Velmi těžko jest kousek mázdry žloutkové odloupnouti, aby něco látky nevy- 
teklo. Podaří-li sé.to, vykoulí se žloutkovina i s očkem, i můžeš, blánku kelní -a vrstvu 
povrchní špičkou tenkého nože nabrati a hned pod vodou (aby se ve vzduchu tlakem 
jeho neslila) na skléněnou podložku rozložili k dalšímu mikroskopickému zbadání. Abys 
pak až do prostředka vnikl a poznal vnitřní dutinu a její látky, třebať smělého rozstři= 
