67 
Zvláštní oblibu má jaguar v želvách, jež pronásleduje na břehy, kdežto mají obyčej 
klásti své vejce do písku. Aby mu nemohly ujíti, obrací jaguar želvy na znak, v kterémžto 
položení těla jejich ze skořápek tlapou svou tak obratně vyndá, jakoby byla vyříznuta 
chirurgickým nástrojem. Že však jaguar mnohem více želv na znak obrátí, nežli na- 
jednou požrati stačí, používají Indiáni chytře této jeho Isti, špehujíce jej, a když se od 
břehu vzdálí, sbírají pak na zádech ležící želvy. Jaguar vyhrabuje také želví vejce, ba 
někdy želvy až do vody pronásleduje. Tu však často polkává se s úhlavním svým ne- 
přítelem alligatorem, který, dopadne-li jaguara v řece, tak dlouho jej pod vodou drží, 
až se utopí. Za to ale běda alligaloru, dá-li se od jaguara překvapiti na suchu! Znáť 
tento dobře poranitelné jeho místo pod ocasem, za kteréž ho popadne a nezřídka, zvláště 
na písku spícího, usmrtí. 
Outok jaguarův děje se vždy od zadu, jakž to leží v zrádně úkladné povaze 
tohoto rodu šelem. Táhne-li okolo něho stádo dobytka anebo záslup lidí, vyhlídne si 
vždy posledního jednotníka za svou kořist, skočí mu na záda a v okamžení zakroutí mu 
hlavu v týl, tak že vymknutím obratlů vazových v tu chvíli smrt následuje. Někdy, 
jmenovitě když je nažrán, jest jaguar líný a nesmělý, zalézá do nejtemnějších hlubin 
| největší zvířata, ba i člověka, a vždy s prospěchem. 
Jako o lvu a tygru, tak též o jaguaru tvrdí se, že zakusiv jednou člověčího 
masa napotom potravu tuto nade všecku jinou sobě oblíbí. Takovíto lidožrouti mezi 
jaguary jsou v Americe obzvláště obáváni. Jest tomu nemnoho teprv let, co jeden'velmi 
veliký jaguar dostal se v Santa Fé do jednoho kostela, kdežto zadávil dva mnichy, kteří 
tam jeden po druhém byli ze zakristie vešli. Třetímu duchovnímu, který tam po nich 
vstoupil, podařilo se ujíti líté šelmě, neboť jsa hubenější nežli jeho předchůdcové byl též 
obratnější, i uskoval se před ním hbitě od|pilíře kpilíři, až se dostal na bezpečné místo. 
Konečně podařilo se zastřeliti jaguara, kterýž takto zasloužené, ač pozdní: pokuty došel, 
Y Paraně často se přihazuje, že drvoštěpové v lesích bývají od jaguarů roztr- 
háni; ano jsou i příklady, že talo zvířata odvážila se v noci na koráby. Tak za tma- 
vého večera: zaslechl poddůstojník na jedné lodi těžké kroky na palubě, i vstal tedy, 
by se podíval co to. Tu spatřil jaguara, který byl přišel na loď pro kořist. Nastal 
ihned krutý boj mezi šelmou a plavcem, kterémuž poslednímu když na jeho křik ně- 
kolik soudruhů na pomoc přispělo, jaguar přemožen a zabit jest. Poddůstojník ale zů- 
stal do smrli mrzákem, neboť mu byl jaguar jedno rameno načisto zuby svými rozdrmolil. 
Gaučové vypravují, že jaguar při nočních svých vycházkách pronásledován 
bývá od lišek hlučným štěkotem, v týž spůsob asi, jako sova od ostatního ptactva, od- 
váží-li se za dne ze své díry. 
Každý zajisté zná ten zvláštní zvyk našich koček, že rády s nataženými nohami 
a vyslrčenými drápy vztyčují se na nohách stoličních nebo i člověčích. Týž zvyk má 
i jaguar, a v krajinách, které obývá, často spalřují se kmeny, nesoucí patrné známky 
jejich drápů, lotiž dlouhé rýhy, na nichž kůra stromová jest seškrabána. Jako divoký 
kanec své kly, tak ostří jaguar drápy své o stromy. Tenlo zvyk svůj neodloží ani v za- 
jetí, jakož jmenovitě pozorováno jest při dvou mladých jaguarech, kteří před nedávnem 
dostali se do zvěřince v Regents-parku v Londýně, jsouce sotva napolo vyrostlí a tak 
veselí a hraví jako koťata. Ti, pohonivše se chvíli a poválevše se spolu dosyta, jakoby 
si řekli, šli pak vždycky k nárožním fošnám svých klecí, na nichžto se natahujíce drápy 
5 
