68 
svými škrabali nejináče, než jak by to byli činili v domácích svých lesích, při čemž 
najevo dávali velikou libost. To když náležitě vykonali, počali po fošnách nahoru a dolů 
lezti, jakoby spolu závodili, kdo koho překoná v tomto spůsobu tělocviku. Vůbec jest 
jaguar velmi obratný lezec, a Sommini nalezl v lesích guyanských stopy drápů těchto 
šelem u výšce i 50 střevíců na kmenech, které sotva půl druha střevíce v objemu ma- 
jíce teprv u samého vrcholku větve rozkládaly. 
Obyčejný spůsob zabíjeti jaguara jest v krajině Tukumanské tento: Gaučo, ozbro- 
jený dlouhým kopím, stopuje jaguara až k jeho loži, před něž postaví se s nastraženou 
svou zbraní tak, aby šelma při prvním skoku na kopí se napíchnouti musela. Nyní po- 
šlou se psi do doupěte, kteří musejí jaguara vyplašiti, načež tento zuřivě vrhne se na 
gauča, jenžto útok jeho kleče a se zrakem na oko jaguarovo upřeným s tak úplnou 
chladností očekává, že málokdy s účelem svým se mine. V tom okamžení totiž, co 
tělo šelmy na kopí se nabodne, uskočí gaučo obratně stranou, a napíchnulý jaguar 
snadno se potom dobije. 
V jednom takovém případu leželo zvíře dobře nažrané roztaženo na zemi, i bylo 
v tak dobrém rozmaru, že při outoku psů mělo chuť s nimi si pohrávati. Pročež po- 
zdraveno jest kulkou do plecí, načež s takovou prudkoslí z doupěte vyrazilo, že nelo-— 
liko se napíchlo na kopí, nýbrž i gauča je držícího na zem strhlo, kdežto se nyní oba 
váleli: „Již jsem myslil,“ vypravoval později statný tento lovec, „že jest se mnou ko- 
nec, i držel jsem ruku vzhůru, abych chránil své hrdlo, za něž mne jaguar popadnouti se 
chystal ; ale v tom okamžení, když jsem již již zuby jeho v mase svém cílili se domníval, 
shasl zelený oheň jeho očí, on upadl na mne a zdechl v křečovitém sebou trhání.“ 
V krajině Buenaventura usmrcují prý Indiáni jaguara jedem napuštěnými šípy zdélí 
asi osmi palců, kteréž se střílí foukačkou. Tento jed prý berou z jisté malé zelené 
žáby, která jej na zádech vypocuje. K tomu konci posadí prý Indiáni tu žábu na 
blízko malého ohníčka, načež brzo ukáže se jed na jejích zádech v malých kapkách. 
Do toho moku namočí se hroty šípů, a tento jed jest tak prudký, že jaguar, dost málo 
zasažen tou nepalrnou zbraní, v krátké chvíli křeče dostane a pojde. Sami Indiáni mu- 
sejí se s těmi šípy velmi na pozoru míti, neb kdo by se některým z nich, byť i sebe 
nepatrněji, do krve uškrábl, beze vší pomoci padné smrti v oběť. 
Vůbec jest o jaguarovi domnění, že jest nezkrotitelný, že nezbednou divokost 
svou i v zajelí podržuje, aniž jakou příchylnost jeví k osobám jej ošetřujícím. To 
však jest blud podobný mnohým jiným, jaké posud rozšířeny jsou vzhledem na vše- 
lijaké předměty přírodní. Tak r. 1852 nalezal se překrásný jaguar v Londýnské zoolo- 
gické zahradě, který byl tak opoutaný a přítulný jako domácí kočka. On krok za kro- 
kem následoval svého ošetřovatele, s patrnou libostí vrčel a předl, když mu hlavu nebo 
záda hladil, a lichotivě kladl měkkou svou tlapu v jeho ruku. Naproti tomu nalezá se 
v též sbírce jiný jaguar, který jest právě tak divoký jak onen krotký. Dříve byl vě 
zvěřinci Towerském jaguar, jejž byl lord Exmoulh přivedl z jižní Ameriky. Toto zvíře 
bylo zrovna tak tiché, jako onono svrchu zmíněné, a dostalo se od lorda Exmoutha 
darem markýsce Londonderyské, která je později dala do zvěřince Towerského, kdežto 
bylo chováno do své smrti. 
Také v cís. zvěřinci Schónbrunnském viděti bývá jaguary, nezřídka též v cestu- 
jících menažeriích. 
Vlastní přírodopis této i jiných šelem najde v Živě též časem své místo. 
