71 
4 čásť kysličníku cínatého (Zinnoxydul = SnO). Měď nalezá se v pramenech Zaječi- 
ckých a Teplických ; pramen Esnabrunský (v údolí nazvaném Selke pod Harcem) má 
v sobě 56250 Kysličníku mědnatého (Kupferoxyd — Cu0). Pramen u Ronneby ve 
Švédsku má v sobě "5,74 síranu zinečnatého č. skalice bílé (schwefelsaures Zinkoxyd 
= Zn 0. S03). Vidíme tedy, že právě nadmíru jedovaté kovy takřka stálou přimíšeni- 
nou hojivých pramenův jsou; avšak nebudiž nám z toho strach nižádný: množství těch 
kovův je poměrně tak pramalinké, že, bychom ihned den jak den celé vědro takové vody 
vypili, účinek škodlivý nižádný se ukázati nemůž; ba naopak — podle učení homěo- 
pathův měly by nám právě tyto malinké dávky jedův k duhu jíti. Možná věc, že by ho- 
moopathé — kdyby totiž všickni o lěchto věcech věděli — právě v těchto pramenech 
jedonosných nové argumentum pro svou nauku viděli. Než arci, co samo o sobě pra- 
nepatrné jest, může se dlouhým nébrž ustavičným střádáním přeměniti ve věc velmi pa- 
trnou. Dejme tomu, že pramen, jenž za 24hodin 50.000 kostkových střevícův vody ze 
sebe vychrluje, která '/.509-000 rozpuštěného bílého utrýchu obsahuje, a shledáme snad= 
mým počtem, že za 24 hodin bezmála 3 libry, za měsíc 86 liber, za rok 10, cčentův 
bílého utrýchu ze sebe vydá. Oslatně zmizí uvedené malinké mmožství jmenovaných 
kovův, přirovnáme-li je k velikému množství pevných částek (jmenovilě různých solí), 
kteréž obyčejně v léčivých vodách obsaženy bývají. © Znamenitý geolog Bischof odpo- 
ruje domněnce těch, kteří za to mají, že zmíněné kovy jen v lakových pramenech se 
nalezají, kteříž na podzemním běhu svém rudné couky probíhají, maje za to, že pevné 
čáslky pramenův (vůbec a bez rozdílu) pouze vyluhováním z okolního kamení do vody 
se doslávají; nutnoť pak arci za to míli, že loto kamení vůbec jisté množství drobně 
vlroušených sloučenin arsenu, mědi, olova atd. v sobě obsahuje, což arci věcí právě 
nepodobnou docela není. Jmenovitě vysvětluje“ Běschof původ ulrýchu ve pramenech 
okysličováním a rozpouštěním drobně vlroušených kyzův arsenových. 
Vytahování nesmírně malinkého množství stříbra, roztroušeného (jak jsme nahoře 
viděli) ve přemnohých a přeobecných látkách, výhodně a s užitkem spojené, je na ten 
čas věcí docela nemožnou. Hutnické čili metallurgické dobývání stříbra obmezuje se na 
jisté místnosti, na kterých se větší množství stříbra buď čistého (ryzího) buď s jinými 
látkami chemicky spojeného přihromadě nalezá. Jest ale patrný rozdíl stříbra od. zlala 
založen právě v té okolnosti, že zlalo v přírodě takřka jen ryzí č. samorodné se na- 
„lezá, jen málokdy s jinými prvky (tellurem, rhodiem, palladiem) spojené, tak že dobý- 
vání více mechanické nežli chemické jest. Stříbro naproti tomu, ač dosti zhusta čisté 
v zemi se ukrývá, předce v daleko větším množství s jinými prvky bývá spojeno, ode 
kterých obyčejně s prací nemalou, dlouhou a nákladnou musí teprva býli oddělováno. 
Hutnické dobývání stříbra je velmi rozličné a řídí se podle chemické povahy rud, ve 
kterých obsaženo jest. Rudy stříbrné, jichž počet arci nad míru jest veliký, můžeme 
hlavně na dvé tříd rozděliti: první třída obsahuje rudy, v nichž vedle stříbra buď žádné 
kovy se nenalezají aneb jen takové, kterých pouhým pražením (pálením za přístupu 
vzduchu) lze odstraniti; druhá proti tomu ony rudy do sebe zahrnuje, ve klerých mimo 
stříbro ještě jiné kovy, jmenovitě měď a olovo, co podstatné součástky obsaženy jsou. 
První třída rud obsahuje především sloučeniny stříbra s prvky halovými (chlorem, iodem 
a bromem), n. př. rohové stříbro (Hornsilber = AgCI); se sírou, n. př. leštěnec stříbrný 
(Silberolanz — AgS), a se sírou i antimonem neb arsenem, n. př. stříbrorudek. (Rothoůl- 
igerz — A; AgS. (Sb. Aj) Sg), krušek (Spródglaserz — 6 A9S. (Sb, A;) 93) a mn, j. 
